>: Det var Lov i ure Aarhundred, at den ; der vtk foru- 
"rettet af en anden, skulde udfordre den anden til Tvekamp.,. 
Saaledes heder der med tydelige Ord i Gunnlaugs S. nte Kap. 
hvorom vi siden skulle tale. I Henseende til Processer maa det 
være nok at anfdre eet Exempel af de mange, der findes i den 
lærerige *) Nials S., hvis Forfatter allevegne viser sig 3 som sær- 
deles lovkyndig. De lærde Oplysninger, der ere tilfojede i 
den Arnamagnæanske Commissions for et par Aars Tid siden ud- 
komne Oversættelse og Noter til denne Historie, giore ofre her- 
paa opmærksom. I 54de Kap. heder der, ar Asgrim Ellidagrimsson 
havde en Sag paa Landsthinger med Ulf Uggason, i hvilken der 
var hændet ham, som sielden plejede ar skee , ar han havde for- 
seet sig i at anlægge den, og isreden for 9 ikkun udnævner 5 
Bonder, som Sandemænd. Modstanderen beriende sig af den- 
ne Fetl, for at giore Sagen til Intet. Da Gunnar mærkede dette, 
traadde han frem, og sagde til Ulf Uggason: dersom du forfor- 
deler Folks Ret, skal jeg udfordre dig til Holmgang. 
Tvekampe vare overhovedet af 3 Slags, Einvig, Holm- 
gang og Kergang. Einvig kaldtes saa, fordi man fægtede i su- 
danne een mod een, uden noiagtige Bestemmelser i Henseende 
til Sted, Huggenes Folge, eller deslige; man kæmpede, om 
man vilde, paa fri Mark, uden en vis Kredsomgivning , og 
fulgde hvad Regler man selv behagede ar aftale. Den utrykte 
Kormaks S, hvis Helt levede noget efter Harald Haarfagers Tid, 
skiller tydeligen mellem Einvig og Holmgang, naar den i 7de 
# ) en af de bedste og sandfærdigste Nordiske Historier, der med Sand- 
druhed forbinder dc naiveste Skildringer af Oldtiden, 
