344- 
At det sum cf urs!' øgsaa betingede?, at der skulde sorges for 
<fc Nedlagtes Begravelse, secs tyde! igen af Orvarodds ovenfor efter 
Hervarar Saga beskrevne Omsorg, for Angantyrs og Brodres Hip* 
Efterår alle omtalte' Punkter vare afgiorte , stod Ha rorgæn- 
gerens- hele Hu ti¥ den- forehavende Kamp . og meget priste' Imn' 
sig da lykkelig, om han selv eiede, eller ni Laans kunde erholde 
et beronir Sværd. Saadanne havde egne Navne og vare ofte hen- 
fede fra fierneste Lande, ofte skienkede af en Helt til en anden, 
ofte i bero.mte Familier gangne i Arv fra Mand til Mand. Til 
deres Undervirkninger satte man megen Liid. Hvo tøender ikke 
Tirfing, og Misteltein? Hvor meget stolede ikke Egil paa sin 
Dragvendel, og Thorgils, i Floamannasaga paa sin Jardhausnaut? 
Da Kormak skulde til Kamp med Holmgangs -Berse, hvor indsrcen- 
digen maatte han da ikke bede r og næsten trygle Skegge om at 
laane sig den vidunderlige Skofnung,- Hrolf Krages Sværd, paa 
hvis Haandfang ingen Solstraale maatte skinne? I Thorstein Vi- 
kingsons Saga 3 og 4 Kap. læses, hvorlunde Voldsmanden Harek 
fra Indialand, der havde udæsker den gamle Kong Hring i Svi- 
avelde, saameget han end forhen havde pralet, blev saare forbau- 
set, da Viking paa Pladsen trak der som Lynet blinkende Sværd 
Angurvadal udaf Skeden, hvilket mirakulose Glavind nætop havde 
tilhort Har eks Fader Kol Kroppinbak eller den Skutryggede, meiv 
ved dennes Ddd var tilfaldet hans ældste Son Biditi Blaatnnd. 
Denne havde Viking paa et Fribyttertog truffet i Græninge - Sund, 
nedlagt ham, og bemægtiget sig Angurvadal. "Aldrig skulde 
jeg have fægtet med dig, sagde nu Harek, havde jeg vidst, at 
du ejede dette Sværd, Det var en stor Ulykke , at det kom 
