253 
Thorkels- Ord i Karmaks Saga ril Holmgangs - Bføtee , som havde 
ex langt og skarpt Sværd: i5 Det Sværd, du har, Berse, ér 
''længere, end Loven tillader!" Berse vidste ikke at besvare dem 
paa anden Maade, end at hæve Hviting og give Thorkel Banehug. 
At den Udfordrede skulde hugge forsr, var en ufravigelig Re- 
gel, Og nu vexledes det ene store og svære Hug efter det andet 
t regelmæssig Folge. Man læse herom den majestætiske Beskri- 
velse af Angantyrs Kamp i Hervara-Saga. Som to rrmke Granner 
paa Fieldryggen, naar Nordvinden ryster dem; med Magt stod es 
de sammen; Grenene vikle sig i hinanden; de brage og Nabo- 
Blergene give Gienlyd. Saadanne vare Nordens Kæmperes Holm- 
gangs-Angreb. Kunst og Kraft, Behændighed og Styrke kappe- 
des at tilvende Kæmperen Seiren. Stundum, men sielden, kom 
Holmgængerne i saadan Hidsighed, at de satte alle Regler til Si- 
de. Naar Egil forfuJgde Berserken Liorr med Hug paa Hug, 
og jog ham udaf Kredsen om paa Marken, elier naar samme Egil, 
da han mærkede at intet Sværd, end ikke Dragvendel, vilde bi- 
de paa Atle, farer ind paa ham, og glor Sagen af, ved at bb- 
de hans Strube over, saa er saadan Fremgangsmaade vist nok be- 
synderlig; men <3et synes og, at selv denne Kampenes Uregelmæs- 
sighed har været en af Grundene, hvi man ikke vilde erkiende 
eller indromme ham de paa saadan Holmgang byggede Rettigheder. 
Kunde Striden ikke endes i Dag, saa droge Kæmperne hiero, 
nlbragde Natten venskabeligen med hinanden, og fornyede Fægt- 
ningen Morgenen efter. Denne saavelsom den fbrste Kampdags 
Morgen kaldes derfor Vigliost eller Kampens Lys. Fik Kampen 
efter lang Fægtning endda ikke Ende, men man skiides ad paa 
begge Sider uovervundne, saa fattede man undertiden saamegen 
