£5$ 
ne duelige Regent, efter sine Landsmænds Onske, alk Tvekampe, 
dg giorde alle Rovere og Voldsmænd landflygtige. Sverris- Saga 
beretrer, at Kong Sverre nægtede at modtage Kong Magnus Er- 
iingsens Indbydelse til Tvekamp. Denne mærkelige Historie 
udtrykker sig derom saaledes: Om da tor, sagde Magnus til 
Sverre, da gaae du aliene med dine Vaaben, og jeg vil mode 
dig, at vi kan hugge paa hverandre ; og beholde da den Fordcel, 
som Gud vil; og han faae Sejer, Riger og den Kongelige Vær- 
dighed. Kong Sverre svarede : vor Vanlykke er diensynlig nok, 
om vi ikke selv kæmpe, da v*>re Krigsfolk ere satte dertil, at 
gaae i Feldtslag med os; hvorfor jeg anseer det for uanstændigt 
og urimeligt, at vi skulle slaaes i Tvekamp, som Kæmper, der 
have ingen Folk at befale over. Nu efterdi du, Kong Magnus, 
hellere onsker at fægte med mig allene, saa tag dig' en Hest, og 
jeg tager mig en anden: og lader os ride Carrousel; thi saa er 
nu mægtige og anseelige Mænds Skik. tt 
Ogsaa i Island afskaffedes Tvekampe i Begyndelsen af XTte 
Aarhundred. Gunnlaugs - Saga skylde vi den bestemte Efterret- 
ning, at, da den forhen fortalte Fægtning mellem Gunnlaug og 
Rafn havde fundet Sted under Thinget, blev det Dagen efrer 
foreslaacr, og i en talrig Forsamling efrer de anseeligs-re og vise- 
ste Mænds Raad vedtaget som Lov, at alle Holmgange paa Is- 
land skulde være afskaffede. Dette skede, efter denne Histories 
ndiagtigen bestemte Chronologie, A. ion. 
Saaledes behovedes kun faa Aar til at ophæve dc ved mange 
Seklers Vedtægt hævdede Tvekampe i Norden. 
