l 2r 
li. Ved tidligen at bestemme hviiket Træe, der efter, sin . Stilling 
i Skoven skal blive stanende til Fremvæxt, og hvilke dets 
Naboer Tid efter anden skulle borthugges, vil det sieldent 
mode, at de til Fremvæxt bestemte Træer udgaae eller be- 
skadiges , forinden de have naaet den tilsigtede Modenhed, 
da Træer, som have naaet en Alder af omtrent 20 Aar, og 
i denne ere sunde og friske, naar de staae paa en god Jord- 
bund og ere vel stillede, meget sielden tage Skade, og skul- 
de disse Træer i en yngre Alder tage Skade, saa vil der fin- 
des et saa stort Antal af unge friske Træer, som staae tæt 
omkring det udgaaede, at man let vil kunne vælge et andet 
3 dets Sted, som man agtede at opelske til et Hovedtræe, 
og nogle faae Alens Forskjel i Afstanden fra de nærmeste 
Træer, som ere bestemte til at opnaae lige Modenhed, vil 
ikke kunne giore nogen betydelig Forskiel paa deres for- 
deelagtige Tilvæxt* 
Det har hidindtil, saavidt jeg skionner, aldeles manglet paa 
»ode Beregninger over Skoves aarlige Tilvæxt og over den Ind- 
tægt, som man, paa Grund af samme, tor love Eieren. Cramer 
beregnede Skovenes Tilvæxt efter deres Tra^emasse , naar de vare 
væxtelige, til 2 pCf* aarlig. Overforstraad Uartig, som indsaae, 
at en Skov, som bestaaer af ældre Træer, ikke bor beregnes til at 
tiltage saamange pCt., som en yngre Skov, beregnede de mindre 
Træers aarlige Tilvæxt til i Kubikfod , og de storre Træers til § 
Kubikfod, og faldt derved i en lige saa stor Feil, da et stort Træe 
aarlig kan tiltage mange Kubikfod. Senere har han, i den sidste 
Udgave af Anviisningcn til Forsttaxationcn, forladt sin af saamange 
