I3et er en bekiendt Erfaringssætning , at det, man i Almeenspro- 
get kalder Praxis, ikke altid stemmer overeens med, og næstea 
aldrig ndie svarer til Theorien; d. e. , at hiint Indbegreb af ved- 
tagne Regler eller Maximer, hvorefter, som oftest uden tydelig 
Bevidsthed af Grundene, og ikke sielden blot i Foige en dunkel 
Folelse eller hemmelig Tilboielighed, gaaes frem i de menneskelige 
Bedrifter, ikke harmonerer med de Grundsætninger og Forskriv« 
cer, som den systematisk forskende Fornuft havde udfundet, og 
nedlagt som Maal og Rettesnor for de menneskelige Tings Bear- 
beideise. Aarsagen hertil kan vel tildeels ligge i Menneskets natur- 
lige Ufuldkommenhed, som ikke taaler en adæqvat Anvendelse 
af reent intellectueile Love, og fordrer nogen Lempelse efter vor 
sandselige Deels indskrænkende Betingelser* men tildeels bor den 
ogsaa soges enten i Magelighed og Uviliie fra Praktikernes Side, 
som ikke gierne forlade den slagne Vei, og ikkun langsomt folge 
Oplysningens Fremskridt, eller og i Mangler og Ufuldstændighe- 
der iTheorien, som opstaae, naar denne ikke noksom har udviklet 
sine Grundsætninger, eller ikke omfattet alle Forhold, som burde 
undersoges, og indlemmes i den videnskabelige Lærebygoing. Lige- 
som det nu er Statsstyrernes Sag, ar indfore Videnskabens Ideal i 
Virkeligheden, og, saavidt skee kan, at rette og bedre Tingene? 
D 2 
