29 
er jo unægtelig vor Arts eiendommelige Kiendemærker og væsent- 
ligste Fortrin, hvorved vi, undtagne fra Naturens Tvang, hæve 
os til en reen intellectuel Tilværelse. Vel lærer alle Tiders Er- 
faring, at der stedse har været stor Forskiel imellem det jus, som 
den philosophiske Retslærer fremstiller, og det quid juris? som 
Lovgiveren ordner og fastsætter som Rettesnor for Borgerselska- 
bet, og det maae tilstaaes s at denne Differents vel aldrig tilfulde 
vil kunne j evn es. 
Ikke desmindre vil neppe nogen nægte, at dette quid juris 
oprindeligen er hentet fra hiint almindelige og urokkelige jus, der 
bor staae som et evigt Monster og Speii fbr Regenter og Folk ; 
og i det Mindste vil endog den ivrigste Forsvarer af den indforte 
Praxis ei kunne undslaae sig for at tilstaae, at denne, saavidt skee 
kan, bor lempes efter den almindelige, eller philosophiske Retstaé- 
res Indhold og Forsk riv ten 
Denne giensidige Nærmelse af Theorie og Praxis er ingen« 
steds vigrigere, men tillige vanskeligere, end der, hvor forskiellige 
Rettigheder stode sammen, og Grændser skal drages imellem disse, 
Enhver Feiltagelse i Theoricn , hvorved den ene Parts billige For- 
dringer opoffres eller tilsidesættes for den andens Prætcnsioner y 
drager uvilkaarligen Forurettelser efrer sig i Praxi, hvorved det 
rigtige Forhold forstyrres , og Forvirring afstedkommes, hvis 
Folger ikke uden Moie og efter lang Tids Forlob opdages og ud« 
ryddes. De ommeste Steder 9 hvor sligt Sammenstod af Rettighe- 
der indtræffer, ere udentvivl der, hvor Grændserne af Statens og 
den enkelte Borgers Rettigheder med Hensyn til de huuslige For- 
