33 
er forst i senere Livsperioder, at Mennesket begynder at overses 
sine Forhold, og ac ordne, rette og bedre efter Grundsærninger og 
lagt Plan, hvad som ved Tidernes Lob og Begivenhedernes Folge 
uden hans Medvirkning var beredt for ham paa Livets Skueplads. 
Saasnart denne Drivt er opvakt hos Mennesket, bliver han ikke 
staaende ved Tingens Sammenhæng som den er, men soger at 
udfinde, hvorledes den efter Fornuftens Udsagn bor være, og at 
lempe, saavidt mueligc, Virkeligheden derefter. Heraf forklares^ 
hvorfore de philosophiske Undersøgelser begynde med Ideer og 
Fremstillelser af en Tingenes Tilstand efter Idealer , som , skionc 
den aldrig nogensinde er givet i Virkeligheden, og ikke lader sig 
realisere, dog tiener til Ledetraad, for at finde Rede i det men- 
neskelige Samfunds forviklede Forhold, og til Rettesnor, for at 
indfore Orden og Fornuftmæssighed i disse. En saadan philoso- 
phisk Fiction — om jeg saaledes tor udtrykke mig — finder og- 
saa Sted i Retslæren, men den er, ligesom enhver ægte Fornufti- 
dee, ikke noget Indbildningskraftens vilkaarligen udtænkt Foster; 
meget mere viser den sig som et nødvendigt Regulativ, hvorved 
alene Orden og Retfærd kan tilveiebringes og vedligeholdes i Men- 
neskesamfundet Det er bekiendt nok, at Stater ei ere dannede 
ved Menneskets frivillige SammenTræden til et Statsforbund, at 
Regieringer ikke oprindeiigen ere blevne ril ved Valget af de vi- 
seste og dueligste til at foresraae derte Forbund. Svaghed paa 
den ene, og Magt, d. e. physisk og moralsk Overlegenhed, paa 
den anden Side, grundfæstede de forste Regieringer, og ved Over- 
vundnes Undertrykkelse sammenlænkedes enkelte sniaa Samfund 
til storre Stater. Ikke des mindre viser der sig i Gierningen, at 
Fornuften ei er bleven staaende ved denne Statssamfundets factiskc 
Vid. Sti Skr. VI DeeL II Haftt 18 16. E 
