skal finde Sted. Den kan,, for det ander, fordre af Fade 
ten, at han skal opdrage sine Born til fremtidige Borgere, 
d. e. danne dem saaledes, at de i sin Tid kunne værne 
om Statens Existents, og bidrage til dens Opretholdelse, 
Deraf flyder umiddelbar, ar Staten, eller dens Lovgivning, 
kan tvinge sine Borgere til at afholde sig fra * Bornenes 
Ødelæggelse , Lemlæstelse og Forkrænkelse paa Liv og Lem* 
mer, samt tilholde dem, at bevare deres physiske Existents* 
og giore sine Born dygtige til i sin Tid at opholde og er- 
nære sig, og at opfylde de almindelige Borgerpligter. Den 
kan straffe den Borger, der ei har efterkommet, hvad ham 
i den Henseende kan paaligge. Men her standser Statens 
Tvangsret: thi storre Indskrænkning fordres ikke til Hen- 
sigtens Opnaaelse, og Staten bor ikke indskrænke de Ret- 
tigheder, den skal garantere, videre, end dens Oiemeed, det 
Heles Sikkerhed og Vedligeholdelse, kan fordre. I Kort- 
hed : Staten kan , ved at befale Bornenes Opdragelse som 
Tvangspligt, ikke befale Maaden, hvorledes, og Hensigten* 
hvortil, de skulle opdrages. Bedommelsen heraf bor over- 
lades til Faderen , som i Sandhed ogsaa ene er i Stand tij 
at bedomme denne Sag efter sin egen huuslige Forfatning) 
og Bornenes forskiellige Evner* Det er saaledes alene til 
Faderens Bestemmelse at henstille, hvad enten han selv vil 
opdrage sine Born, eller overdrage denne Omsorg enten 
ganske eller for en Deel til andre, som derfore staae ham 
til Ansvar; ligesom det og maae staae ham frit for, i den 
Henseende at give sit Mandatum til hvem han vil, og tage 
det tilbage, naar han finder det fornoden*. 
