42 
Modet ved Tanken om er* Beskiæm melse , der ; ved at være of- 
fentlig bekiendt, just derfore let kan synes at være uoprettelig. 
Det er i det mindste af Erfaring beviist, at de saakaidre Charak- 
terers offentlige Bekiendrgiorelse som crtest betager F; imodighe- 
den 5 og især forvirrer de Beskednere, aer med mindre Tillid ti! 
sig selv fremstille sig til Proven. Den Opdragling, der skulde 
behove storre Opmuntring end omme Forældres og agtede Lære- 
res Tilfredsheds Bevidnelse, og den Selvfølelse, at have giort Frem- 
gang til det Bedre, er allerede paa Veien til at tabe Sands for det 
Gode selv, og indprenret med Forfængelighed, som for burde ud- 
ryddes end næres; og det unge Gemyt, som Faderens eller Fore- 
sattes tilkiendegivne Fortrydelse og alvorlige Formaning til det 
Bedre ingen Indtryk kan giore paa-, vil snarere hærdes end om- 
vendes ved offentlig Beskiæmmeise. Foruden disse Betænkelighe- 
der bor vel ogsaa komme under Betragtning, at det er overmaade 
vanskeligt, ikke at tage Feil af unge Menneskers Anlæg og Ev- 
ner. Ikke alles Anlæg udvikles lige tidlig, og Siekns bestemte 
Retning til e£ vist Fag ; eller en vis Green af Videnskabelighed 
og Kunst kan, forend den tydelig har tilkiendegivet sig, eller og 
fordi den ved Opmærksomhedens Fordeling paa for mange Lære- 
gienstande forhindres i sin Udvikling, medfore en vis Slovhed 
eller Ulyst til med lige Iver at befatte sig med alle paafordrede 
Discipliner, som ikkun alt for ofte faaer Udseende af Dovenskab 
eller Flygtighed. I Skoler og forberedende Insrituter grændser 
det til Umulighed , at udforske hver enkelt Eleves naturlige Anlæg 
og Evner, og at kiende de hindrende Omstændigheder, eller den 
fremmede Hielp, Barnet moder i Forældrenes Huus. Des forsig* 
tigere burde altsaa Bedommclsen foretages, og med desto storre 
« 
