62 
te, men virke umiddelbar kun paa dem> der have Tid og Lyst 
til de hoiere Undersdgelser , som fornemmelig i Eensomhed og 
langt fra offentlige Forretninger kunne have Sted , forst giennem en 
lang Omvei og folgelig seent paa de Ovrige, der enten i de for- 
nemste eller blot underordnede Roller selv fremtræde paa den sto- 
re Skueplads. En nærmere Nytte synes man deraf at kunne love: 
sig, naar man ligefrem og med uimodsigelige Grunde kunde vise, 
at der, hvad Dyd og Retfærdighed angaaer, i det offentlige Liv for- 
holder sig paa samme Maade som i det private, med Folk og Sta- 
tur som med eenslige Personer , og at alt, hvad Retfærdighed; Mod, 
Afholdenhed og Visdom foreskriver disse, ogsaa af hine bor udo- 
ves, eller ei efterlades. Thi, da Ingen nægter, at disse Dyder hos 
Borgere til et roeligt og lykkeligt Liv ere yderst vigtige ; saa fol- 
ger, at, hvis Grunden dertil, hvad de store saavelsom mindre Sel- 
skabers Forhold angaaer mod hverandre, just ere de selv samme; 
saa ere de ei heller Frugter af besynderlige Vedtægter eller Maxi- 
mer, men af Tingenes eget Væsen og den fælles almeengvi- 
dige Fornuft* 
Endskiondt Philosophernes Meninger om Moralens forsre 
Grunde neppe kunne tælles, end sige hver for sig giennemgaies ; saa 
kan man dog gierne indbefatte dem allesammen under to Hoved- 
arter: blandt hvilke den ene betragter det hoiesre Gode, eller alle 
Tings Endemaal, som bestaaende i cn Idec, eller et af de Nyere saa 
kaldet rcent Begreb, hvorved man abstraherer fra al sandselig Stof 
og Attraa: den anden vil derimod, at Lyksalighed skal være Mia- 
let for enhver menneskelig Tilboielighed , og at detre Gode alde- 
les ikke lader sig tænke uden behagelige Fdlelser, der enten umid- 
