73 
• 
Dyr ved Livet, men endog at pine dem paa mange Maader, kun 
at det ei geraader Os til mindre Ny tre end Forrred. Men, var 
man endog istand ril at bevise, hvad jeg tor vædde man aldrig vil 
kunne, at den hele udvortes Natur blot for vor Skyld er bleven 
paj, og at det er umueligt, den i sig selv kan have enten Princi- 
pet eller Endemaalet af sin Tilværelse; saa vilde man deraf dog 
ei kunne slutte det Anforte. Thi al Ret flyder, ligesom Pligter 
selv af Fornuften alene, hvori Intet er tilfældigt, Intet anderledes 
mueligt, end i Almindelighed fastsat er: hvoraf nodvendig folger, 
at, hvis Nogen virkelig har en vis Rettighed, saa kan han ingen- 
lunde efter Indfald holde fast eller give Slip derpaa. Ingen Ret 
er dernæst afsondret fra Sædelighed og altsaa fra Pligterne selv, 
ingen, hvori jo Retfærd og Dyd fornemmelig komme i Betragt« 
ning, eller hvori vaklende Meninger bor have Sted; da Rettighe- 
ders Undersogelse ellers hverken vilde komme Moralen eller Phi- 
losophien ved : thi hvor det Evige og Nodvendige regierer, kom« 
mer intet Tilfældigt ind i Helligdommen med. Men de fleste 
Mennesker, uvisse om hvad der er Sandt og Godt, troe nu at ha- 
ve Lov til at handle efter Godtbefindende : derfor er Rettens og 
Pligtens ene Væsen bleven adsplittet i tvende: derfor har man .sat 
sig i Hovedet, at Rettigheder af Naturen ere saaledes beskafrne, 
at Enhver har Frihed til snart at holde paa dem , snart at afstaae 
.derfra* Heraf reise sig ogsaa, ei i Britrannien og ved Hoffet ale- 
ne, men overair, saa mange Embeder uden Sved og Omsorg, der 
ere Feigheds ublodige .og uden Krig vunden Bytte; hvilket, hvis 
Nogen alligevel vilde rive den .dovne Eiermaaid af .Hænderne; saa 
vilde den for sre g&ndske vist i Selskabet holdes for hoist uretfær- 
dig; men var han dog derhos istand til at udvirke, at lige Ret 
Vid. Scl. Skr. VI Del II Haft* I S 16. K 
