74 
og Skiel overalt blev herskende, og at Ingen nogensteds fik Rå- 
dighed over andre eller flere Ting, end han, saa at sige, kunde 
forvandle sig til sund og ægte Næringssaft , eller hvoraf saavei 
Andre som Han selv under hans Værgemaal og Bestyrelse kunde 
drage den storste Nytte ; vilde man da vel som Voldsmand før« 
domme Ophavsmanden til saadan Daad , og ikke meget mere ril- 
staae , at vi ved ham just havde naaet hvad der i Retfærdighed er 
det Allerhoieste? At bringe dette Værk til Fuldendelse formaacr nu 
vel intet Menneske; men at stræbe stedse mere og mere at nærme 
sig dette Maal , er for [dem alligevel en nodvendig Pligt, i hvis 
Hænder Forsynet har givet de menneskelige Tings Regiering. 
Dis*se bor derfor ei altid bekymre sig, om de til den Ende maae 
sætte den almindelige Retfærdighed tilside, paa det at en langt 
hoiere maa blive desto mere gieldende. Ogsaa i dette Tilfælde 
afviger derfor den Enes Forskrivter fra den Andens. Tilforn har 
jeg viist, at tidt er ved Vildfarelse den Forsre, her bliver nu den 
Anden og det ved Viisdom seirende. 
De storste Uroeligheder i Staterne vil man, naar man efter' 
forsker deres Udspring, finde deraf at have reist sig, at vi om 
Retfærdighed have af Naturen et andet Begreb, end det, vi faae 
ved Lovene. I det menneskelige Hicrte ligger en saa stærk og 
levende Foleise af det Rette, at ei engang gnmmei Vane formaacr 
at udslukke den og at den, skiondt undertrykt af Fordomme, 
ligesom Græsset under Stenen af en brolagt Vei, ofte bryder frem, 
naar man ei bestandig træder derpaa. Det kan derfor ei andet 
være , end at man af en paafaldendc Rettens Ulighed hæftig bli- 
ver rort, som forst af Sædvaner og undertiden Misbrug indfort 
