7* 
saa maa sige, synes af CIuos at være fremkomne, og hidindtil in- 
gen bestemt Form elier noget stadigt Lob at have faaeu Heri 
finder man nu en nye' Aarsag til Retfærdigheds Strid med sig selv, 
da de forhen helligste Love afskaffes, og en nye' Tingenes Orden 
igien opstaaer. 
Da der fremdeles i Staten ere to Slags Mennesker, hvoraf 
det ene regierer, det andet bliver regieret, saa kan det Sidste kun 
deri vise sin Retskierlighed , at det adlyder de nu besta&ende Lo- 
ve; det fdrste derimod er uretfærdigt, hvis det ei undertiden op- 
hæver Lovenes Ubillighed, loser deres altfor stramme B-aand og 
skienker Andre den forlorne Frihed igien. Og paa den anden Si- 
de kunne der ogsaa forekomme Tilfælde, hvori Folket, fordi det 
mindre taaler Frihed end Trældom selv, og ei forstaaer uden Ud- 
svævelse at nyde det nærværende Gode , maa tæmmes ved Stang- 
bidsel. Den Borger eller Fremmede, som da paatager sig at tvin- 
ge dets Uroelighed eller Overmod, er derfor ei strax uretfærdig, 
naar kun hans Planer snarere gaae ud paa det almindelige Bedste 
end hans private Fordeel , og han hverken ved Grusomhed eller 
Uforsigtighed for Resten paadrager sig nogen Biode. Saaledes tor 
jeg vel hverken frikiende Cæsar , eller endnu langt mindre SuIIa 
for voldsom Adfærd; men, hvis det alligevel er en afgiort Sag, 
hvilket ei engang Frihedens ivrigsre Forfægtere siden have kunnet 
nægte, at det offentlige Væsen uden en Behersker neppe længere 
kunde holde sig ved Magt, burde man da vel heller have oppe- 
biet en Theaterguds Mellemkomst, end enten med Ret eller Uret 
have giort et kraftigt Forstig til at redde den forfaldne Stat? 
Jeg glor dette Sporgsmaal , ei fordi jeg troer, at Retfærdighed for 
