8i 
villet foredrage enten de hoiere eller de lavere Pligter, der grunde 
sig paa de naturlige Menneskeligheds og Velvilligheds Fol eiser ; 
saa havde han i en hoi Grad været at dadle. Men hvor langt han 
var fra at have dette Forsæt, hvor aldeles han blot havde de bor- 
gerlige Love for Oinene, og hvor noie han adskilte Retsprincip-- 
erne for de reent moralske , hvis Behandling han næsten gandske 
overlod til Andre, er fornemmelig deraf klart, at han som Princip 
for Sædelæren udtrykkelig fremstiller Ideen om en stedse fortskri- 
dende Fuldkommenhed, Det samme maa siges om Sptnosa, der i 
sin politiske Tractat kun Ikbt afviger fra Hobhefs Grundsætnin- 
ger, men i sin Ethica derimod saaledes haandhæver Dydens Hel- 
lighed og Maiestær, at man let kunde troe, han heri var ueens 
rrtéd sig selv. Men i Gierningen er der ingen Uenighed* Thi, 
skulle saavel de almindelige som Folkenes særegne Love i alle Sta- 
ter beholde deres Kraft; saa udfordres dertil gandske vist Frygt* 
og det ei alen.« hos onde og ubillige Mennesker, men undertiden 
endog hos de allerbedste , ikke just af den Aarsag, at disse heller 
ikke ére frie for Synd, men snarere fordi de skue et hdiere Ret- 
tens Billede indslurtede i deres egen Siel, hvilket de, hvis Fryg- 
ten ei holdt dem tilbage, med Tilsidesættelse af Starens Anord- 
ninger meget heller vilde ligne* Thi at nogen privat Mand kan 
folge denne sin Tilboielighed, gior Hævneren umueligr, om ei. og- 
saa det Hensyn , han selv maa tage paa det hele Selskab , afholder 
ham derfra i da det med Rette maa synes ham betænkeligt ved sin 
Art at see Tingene paa-, skiondt den i sig selv kan være den rig- 
tigste, at forstyrre Selskabets Orden, og da det ei er ham ube- 
kiendt hvor meget bedre det i menneskelige Indretninger maa 
være at beflitte sig paa at give dem nogen Fasthed, end ved :.de^ 
Vid. Sel Skr. VI Dm J. II Hofte 1 8 1 <5. L 
