w 
l%e: Nyeheder at svække dille den offentlige Velfærds For4;ands*- 
.ningsr. Derimod er der undertiden inter, som hindrer en frie? 
Mand r cn Stat eller' Fyrste , uagtet han i sit eget Huus eller Land 
ei tillader nogen Lovenes Krænkelse, i sit Forhold mod gandske 
Fremmede at ptovc, hvad Ret og Uret er, efrer en langt anden 
Vægr. Der er heraf tydeligt , at de sædvanlige Retfærdigheds Piig- 
5ér i det offentlige og private Liv, i Staten og uden for ei altid 
cré de samme* I enhver indfort selskabelig Orden er stedse no-- 
get biade vilkaarligt og langt under den Idees Storhed, Fornuften 
altid stræber at udfore. I de besynderlige Selskaber er man uden 
Tvivl nodt til at indskrænke sig: Meget lader sig der ei iværk- 
sætte som dog burde, eller efterhaanden kunde skee. Ofte ere vi tit 
s'aadan Indskrænkning desuden ved de helligste Fordrage forplrg- 
téde' , ligesom vi ogsaa ere sikkre paa at Andre ville holde sig in- 
den for de samme Grændser. Med Staters indbyrdes Forhold er 
det langt anderledes beskaffet. De almindelige Sædeligheds . Love 
ere her tidt de eneste, hvortil vi ere bundne; nogen vilkaarlig og 
med Tiderne foranderlig Retsorden ere vi hverken ved en indvor- 
tes' eller udvortes Forpligtelse underkastede. Men for at sætre 
denne Sag i et desto klarere Lys, Sri] det maaskee være nodven- 
digt kortelig at giennemgaae de vigtigste Rettens Hovedstykker,, 
nemlig om Fordrage, Eiendom og det borgerlige Selskab selv* 
Men forud maa man grant indsce i hvor stor cn Vildfarelse dc 
Mennesker svæve, som troe , at hi i n almindelige Ret gandske 
reent forkynder den sande Retfærdigheds Bud. Thi sammes hoie- 
ste Lov, end hvilken Intet er helligere enten i Himmelen eller paa 
|orden, vil, at ethvert Individ skal efter sin Natur blive fuldkom- 
ment og stedse mere nærme sig Lighed med det Ene, Sande og 
