85 
fort ham til Troløshed., skal have brugt disse mærkværdige Ord, 
at, om Troe og Love end ellers ingensteds var at finde, saa bur- 
de en romersk Keiser dog ei overtræde den: og det, som jeg ud- 
tyder Ordene, ikke fordi store Herrer altid elske Retfærdighed 
mere end andre; men kun fordi de ere saa meget mægtigere, ar, 
hvis de bryde deres Lofte, ere de uden Undskyldning. Thi de 
Svages Nodhielp er undertiden List alene: de Stormægtiges htiie- 
ste Fordringer, end sige beskedne Onsker, kan derimod den almin« 
delige bekiendte Ret overflodig tilfredsstille. Men uden for Sta- 
ten og hvor ingen Overmand gives, kan man ikke nodes til ved 
Fordrag med Nogen at afgiore sit Mellemværende* Skulde dog 
Fornuften undertiden finde dette raadeligt, saa er fremdeles ac un- 
dersoge , hvorvidt man ved saadant Fordrag kan være bunder: og 
da ere ei alene de Forsigtigheds Regler, som Juristerne i Hen- 
seende til Svig^og andre Ting, hvorved de kunne tilinretgiores, fo- 
reskrive, vel at mærke, men ogsaa Villien til at holde eller sætre 
dem tilside bor tages i Betragtning* Thi, dersom det er aabsn- 
bart, at Andre kun lure paa Leiligheden , og i Pagter sqge Skiul 
for deres ondskabsfulde Planer; saa maatte sandelig den være taa~ 
belig, der tog i Betænkning at forekomme disse Rænkar eller vil- 
de bie saa længe indtil det blev for seenr at sætte sin adspredte 
og endnu ei samlede Magt imod den fulde Udrustede. Ja, i Hen- 
seende til frie og uafhængige Folk eller Mennesker er ei alene 
dette at iagttage; men, da det efter deres bestandige Sædvane næ- 
sten er uden for al Tvivl, at, ligesom Enhver kun for sin For- 
deels Skyld slutter Tractater, saa holder man dem heller ikke læn- 
gere for gyldige end Gavn eller Skade er den samme , og , da. 
dette Vilkaar aksaa stedse maae forstades derunder, saa maae de. 
