88 
Grundsætninger, dog i Fortalen til et af de efter Hans Dod ud- 
givne Skrifter ligetrem tilstaaer, at han, naar stor Skade af en 
modsat Handlemaade var at befrygte, aldeles ikke rog i Betænk- 
ning at bryde nogen af ham selv indgaaet Forpligtelse. Man kun- 
de ansee dette for en Strid mellem en gammel Mands Klogskab 
og Ynglingens SflléPé Folelser eller hoie Mod; men virkelig ere 
disse Yttringer just ei saa stridige. Thi vel er al Usandhed i sig 
selv afskyelig, men i Livet tide nodvendig, og, da den i Staters 
og Fyrsters Mellemhandlinger er bleven til en almindelig Brug, 
saa har den eftcrhaanden tabt sin fordærvelige Kraft; efterdi neppe 
Nogen, uden hvo der i Statssager er aldeles uerfaren, ved Ord 
alene, om end ved Eed bekræftede, let lader sig bedrage. Da nu 
Alle saaledes udtrykke sig som om tomme Lofter vare dem de 
helligste Ting, endskidndt det forholder sig tvertimod , saa maae 
disse Ord ei forklares efter deres Etymologie, men efter den gæng- 
se Talebrug og visse Betingelser eller Undtagelser stiltiende sættes 
ind i Sammenhængen , som Skik og Sædvane forbyder udtrykkelig 
at nævne. Udlægger Nogen Ordene paa anden Maade, saa vil 
han siden ril sin Ulykke vist erfare hvor grovelig han har ragéfc 
Feil. Jeg siger ikke dette, fordi jeg jo trocr, at saadan Talens 
Misbrug hoilig er at fordomme, men fordi man endog heri ridt 
nodes til at læmpe sig efter den almindelige Mode, om man ikke 
selv uskyldig vil lide Straf: og vilde end Een eller negle Faa alene 
stedse tale Sandt, saa skulde de dog neppe finde Troe. Mueligt 
er det derfor, at Fridcrlk saavel i Alderdommen som i sin Læg- 
dom kan i lige Grad have misbilliget denne Sag; men, da han ei 
var istand til ar rette den fordærvede Skik, saae sig nodsaget til 
selv at folge den. Man maa derfor ci heller saaledes udtyde hvad 
