90 
eller Lofter ikke holdne, man dog maa sige noget Usandt, o? 
dette for Stater er ligesaa , ja, endnu mere vandrende end for In- 
divider; saa synes der rvi visomt , om nogen Nødvendighed kan 
være saa stor , eller nogen Indsigt i Eftertiden saa ubedragelig , at 
Stater eiler Fyrster have Lov ril at brække de af dem offentlig 
slurrec-e Foreningen Thi, have de forudseer, hvad der vilde skee, 
hvorfor have de givet saadant Lofte? og have de ikke, hvo vil 
holde det for billigt eller ædelt ved en Usandhed at hode paa sin 
egen Mangel af Forsigtighed eller Kundskab? Hvo skammer sig 
ikke, naar han, hos sig selv overlæggende denne Sag, og sat paa 
dette farlige Sted, mærker at hans Anslag vakle og helde til For- 
delens Side? Hvo bliver ikke tverrimod, naar han staaer fast, og 
Troskab faaer Overhaand, derved i sine egne Tanker en meget 
srorre Mand? og hvo har nogensinde fortrudt en saadan Beslutning, 
om hans Tab derover endog har været foleligt? Ikke desmindre 
maa dog herved bemærkes, hvad ovenfor er anfort, at man ei ale- 
ne bor see paa Ordenes naturlige Betydning, men paa Meningen af 
mange Formularer, som den offentlige og privare Talebrug deels 
har indfort i der daglige Liv, deels til visse Slags Forretninger 
stemplet som dem særegne, og ved idelig Behandling, ligesom 
Penge, saaledes har afblidt, at Præget fast ikke mere kiendes ; så- 
danne Ords Mening er baade meget forskiellig og undertiden næ- 
sten gandske forsvunden, saa at de intet uden en tom Klang be* 
tegne. Thi Noget maa man ogs^a giore for Velanstændigheds 
Skyld, eller for at skaanc deres Beskedenhed og Ærbarhed, med 
hvilke man har nogcr Vigtigt ar afhandle. Man bor derfor vogte 
sig for enten ar stodc deres fine Folelse, især S'aters og ophoicde 
Personers, som man skylder Ærbodighcd, eller for ei at synes at 
