9i 
sætte Velvillighed tilside , der vel aldrig bor være forstik, meti 
dog indbyrdes og paa dette Viikaar alene i Gierningen udoves. I 
det mindste er derte ec Slags offentlig Hylding og Dyrkelse , jier 
bevises den ægte Dyd. Thi, skicndt samme gandske vist ei bor 
besraae i Ord eller tomme Ceremonier , saa synes dog hiin Tæk- 
kelighed at være aabenbar U fors-kam menhed og Foragt for de hel- 
ligste Ting meget at foretrække. Hertil kommer endnu hvad si- 
den noget udfdrligere skal forklares, at Stater ei ere selv de 
umiddelbar handlende Personer, og at de, der handle paa deres 
Vegne, ei paa denne Post altid kunne være berettigede til at bringe 
sin Ædelmodighed samme OfFere, som de i det private Liv selv 
kunne gidre; at de derfor over Fædrenelandets Tab, som dens Tro« 
fasthed og fremmed Uredelighed kunne have foraarsaget, ei paa 
samme Maade kunne hovere, som naar de for egen Regning saale« 
des forholde sig* De Stod, den offentlige Velfærd faaer, ere for 
en retskaffen Mand akid smertelige ; og jo haardere de ramme* 
desto mindre formaaer bevidst Ædelmodighed derimod at give 
Trost, Af det hidindtil Anforte folger altsaa, at Fyrsters eller 
Nationers Fordrag og Lofter ei altid ere ligesaa hellige som pri- 
vate Folks, der leve i en velordnet Stat; men at denne Sætning 
dog ingenlunde tilintetgidr de hoiere Moralprincipers Sandhed og 
Uomsrodeligfeed, og at man derfor med Rette har opreist Tro- 
skabs Gudinden saa vel offentlige Templer, som him længe tilforo 
har havt mange private i ethvert retskaffent og ædelt Bryst, 
Lad os dernæst i Henseende til Eiendom undersoge , hvad 
den almindelige Ret derom har bestemt , og om det Retfærdigheds 
"Monster, som er udtrykt i Lovene; her bedre end i det forrige 
M 2 
