95 
deraf tyåcng, at Besiddelsen selv maa være urerfaA'dig. Dog er 
det langt fra at Lovene i (dette Stykke noksom hive sorgef , jeg 
vil ikke sige for Alles Vel, men endog for deres uimodsigelige 
Rer, Thi i det de fornemmelig have sogr at gidre Borgerne op- 
findsomme og vinskibelige, have de tillige bragt Overdaad og 
Gierrighed store Offere, men for Mængden kun draget den O nu 
sorg) og det saa sparsommelig som mueligt var, at den ikke, bragt 
til Yderlighed, skulde ved Vold tiltvinge sig, hvad den med Rette 
ikke kunde naae. Derfor har man ofte paa Ting, der offentlig 
holdes tilfals, især paa Korn og andre Levnedsmiddler , sat en vis 
Taxt, derfor indskrænket Renter, ja i senere Tider endog paalagr 
de mere Formuende en saa kaldet Fattigskat: i hvilket Altsammen 
der ligger en stiltiende Lovenes Tilstaaelse f at Eiendomsretren in- 
genlunde er saa hellig, den jo undertiden bor Ude noget Afbræk: 
og, om nogen vil paastaae, at dette strækker sig endnu langt vi- 
dere end til de sidst anforte Tilfælde, saa indseer jeg neppe, hvor- 
ledes han grundig kan giendrives, 
I ovrigt er om Eiendom det samme som om Fordrage at 
bemærke: nemlig forst, at en vis Orden er nodvendig, der i 
nogle Stykker kan være saa vis, at dens Beskaffenhed ei er nogen 
ubekiendr: som £ Ex., naar man enten er hungrig eller torstig, 
at da ingen Anden hindrer os fra at tage saa meget af det rinden- 
de Vand eller de paa Træet hængende Frugter, som man beho« 
ver, og ei under det Paaskud river een dem af Hænderne, at 
det Altsammen er fælleds Gods og ingen især tilhorende; men 
i andre Tilfælde er den mere eller mindre tvivlsom og efter Tid 
eller Sted afvexlende; saa at, hvad der et Sted agtes for Ret og 
