97 
undertiden i sin herligste Skikkelse, naar den forandrer, kuldka- 
ster og indforer noget Nyt. Lycnrgus og Solou vare begge for 
deres Retfærdighed hoit beromtc Mænd; men den sidste lod Eieiv 
domsretten blive som den tilforn var, hiin ophævede derimod ved 
Jordegodsernes Deling og Skyldbrevenes Tilintetgioreise det hid- 
indtil bestaaende Forhold mellem Rige og Fattige næsten gand- 
ske. Hvo kan fremdeles hos Pkitarch læse Agis's og Clcomenes's 
Bedrifter og Character beskrevne uden en uvilkaarlig Beundring; 
men begge havde ligeledes en fuldkommen Omvæltning og de Ly- 
curgiske Loves Fornyelse til Oiemed. Kan det nu .endog være 
Nodvendigt, og aksaa tillige Retfærdigt, at opvække saa heftige 
Uroeligheder, hvor meget mere retfærdigt da paa samme Maade 
at istandsætte en faldefærdig Bygning, der ellers gandske vist 
vilde styrte ind, i det visse Dele blive afskaarne, andre tiffoiede, 
og saatedes det gamle Værk med Tiden fremsraaer i en fornyet 
Skikkelse. Hvad Barbarer med de mest cuitiverte , men ved Vel- 
lyst og Overdaad svækkede Nationer altid have tilladt sig selv, 
kan gandske vist, hvad Maaden og Udforeisen angaaer , ingen- 
lunde billiges: ei heller have hines Bevæggrunde været saa rene, 
at jo Begi ærlighed , Gruesomhed og Uretfærdighed med Rette fal- 
der dem til Last. Men undertiden vare dog deres Fordringer, 
som Cimbrernes i Begyndelsen og Vestgothernes under Valens's 
Regiering ei ubillige: og i der Osrgother t Longobarder og andre 
iiae, men kiække og med herlige Naturanlæg begavede Folk 
deelte Landet mellem sig og de udmarvede Mennesker, hvilke 
det efter den almindelige Ret tiihorte, kan der vel være Sporgs- 
maal, om de derved ei beviste (Efterkommerne paa begge Sider, 
eller Menneskeheden overhovedet, ca .iigesaa vigtig Tieneste, som 
Vhl. Set. Skr. VI Deel. li Hofte I8I6\ N 
