io6 
ste Fornuftsgrunde mere stridig at anføre. Thi hvorledes;' "hvis, 
som jeg ved en anden Leilighed har erindret, Een eneste forst 
blandt Tusinde, siden, naar idelig færre bleve tilbage? blandt tre 
elier to skulde tages ud til Ofrer* maatre det hele menneskelige 
Kion da ei tilsidst forgaae" 7 thi ? saalænge blot To endnu levede, 
vilde der aldrig- mangle Grunde for at gaae til det Alleryderste, 
paa de: at Almeenveliet , kan jeg troe, intet Fordærv maa lide. 
Denne Mening har ved Nogles Phiiosophemer vundet megen Sfjr- 
ke, da disse have nægtet, at Individer ere af synderlig Vig::.-;/.::, 
som Væsener, der dog snart vende tilbage til de re-s fælles Bilde 
ag alts aa bestemte til Undergang, di det Ene, som er uden Ai : ° 
vexling og i alle Maader fuldkomment, alene til evige Tider skal 
vedvare. Hvorledes denne Sag er at forstaae horer til et hoiere 
Slags Undersogelse og kan paa dette Sted ei afgicres; men at man 
dog, hvad Retfærdighed angaser ; hvis Bestemmelse det er at hclde 
det menneskelige Selskab og altsaa dets Individer vedlige, ei kan 
tage denne Mening i Betragtning, troer jeg, er Enhver noksom 
indlysende, og jeg formoder ikke, at Nogen ved den borgerlige 
Forening paa dette Vilkaar lur villet knytte sig fast til Andrøj 
ar disse nu skulde have Frihed til uden Erstatning at styrte det 
Liv i den oiensynlrg£te Fare, hvis Vedligeholdelse frem fer z)\t 
Andres det især var ham om at giore. Dette for Tyranner saa 
beejvemme, men for Resten hoist fordærvelige og afskyelige Slags 
Fhilosopliie bor man af Staren i det mindste reent udrydde, og 
henvise til dcTcs Egne, der, som man om nogle indiske og chi- 
ncsiskc Phiiosophcr vil forsikkrc, troe ; at ei alene Doden men 
Tilintetgørelse selv er ethvert Slags Liv at foretrække. Vi see 
ikke desmindre, ar baade Lovene lyde meget saadant; at det ofte 
