1 10 
kan man heraf intet andet slutte, end at denne naturlage Retfær- 
dighed og hiin borgerlige maae være meget forskiellige ; at i den 
anden meget er uvist og vilkaarligt, i den fdrste derimod AU be- 
standigt og fra Sandheds dybeste Kilde en reen Udflydelse. Den- 
ne Modsigelse kan man nu saaledes forene. Af Naturen er Alt 
dét Retfærdigt, som det er billigt og med Fornuften overensstem- 
mende mod andre at udvise. I at udvikle Spiren til denne Rer, 
der er os alle medtodt , bestaaer et ordentligt og uden store For- 
hindringer mildt henflydende Liv. Men ligesom Træers og Plan- 
ters Sæd, der ere af een Art, dog efter Jordbundens, Aarstidens 
og Himmelegnens Beskaffenhed saavelsom ethvert Individs besyn- 
derlige Natur, skyde Stamme, Grene, Lov og alt det Ovrige med 
en uendelig Afvexling, og, vilde Nogen ved at rette, trykke, 
klippe, skiære forsoge at bringe dem allesammen til en fuldkom- 
men Lighed; saa vilde han giore den frie og ædle Natur betyde- 
lig Afbræk: paa samme Maade forholder det sig ogsaa med Men- 
nesker. Thi, endskiondt de have fælles Fornuft, saa maa Bru- 
gen deraf dog overlades til Enhvers egen Skionsomhed , og Ingen 
bor forlange, at Alle skulle bedomme alle Ting paa samme Maade* 
For Resten , som man i Have- og Agerdyrkningen holder det baa- 
de for behageligt og frugtbringende, dcels for at Planren des mun- 
trere skal opvoxe, deels for at den kan velsigne Dyrkerne med des 
etorre Overflod, at hæmme de vilde Skud, nære, sryrke de svage, 
raade Bod paa Mangler, ordne det Hele; saa maa man behandle 
Mennesker efrcr samme Regler. For dem cr Staten er Slags Ha- 
ve, hvori man fornemmelig bor vogte sig for at man ei opelsker 
dem, ligesom om de blot vare bestemte til deres Beherskeres 
Nytte, for Frugtens Skyld alene, hvilken disse deraf kan plukke; 
