III 
dernæst, at, hvis man endog virkelig seer mere paa Planternes 
Trivelse end sin egen Fordeel, man da ikke, uden tilstrækkelig 
Indsigt i Naturens hele Plan og Grunde, enten skal giore Frug- 
ten, Skidnhed og Sirlighed, eller Fasthed og Styrke til sit eneste 
Formaal, da dog Naturen baade vil Altsamnien i Forbindelse > og 
Individerne efter dens Anviisning forskyde og blive utaalmodige 
over enhver Hindring elier anden Anordning, som strider deri- 
mod. Men dersom Lovgiveren saavelsom Lovenes Vogtere gien- 
nemskue den hele Natur, saa at ikkun det Uregelmæssige eller 
Stodende bliver tugtet og holdt i Orden ; saa vil det aldrig skee* 
at enten Kunsten overhovedet afviger fra Naturen, eller den almin- 
delige og borgerlige Retfærdighed fra den hoiere* Blev nu saadan 
Orden nogensinde fuldendt, saa er der vel ingen Tvivl om, at 
jo baade enslige Mennesker, ligesom hidindtil, bor indgaae i et 
borgerligt Selskab, men ogsaa Folkene mellem sig, paa det at den 
hele Menneskeslægt omsider maa sammensmelte til en paa alle Si- 
der velforskandset Stat, Dog dette er kun et Onske, der maa ske e 
forst i de sildigste Tider , hvis nogensinde , kommer i Opfyldelse* 
Men, inden dette Selskab bliver modent, og saa længe der i de 
besynderlige Stater og deres Forbindelser hersker saa store Mang- 
ler, kan der imellem de borgerlige og naturlige Love ingen til- 
strækkelig Enighed være, og derfor ere Fyrster og Stater heller 
ikke bundne ved de samme Love, der for Enslige i deres Mellem« 
handlinger overak ere gieldende. Heraf folger, at Folkeretten fra 
den almindelige Naturret i mange Stykker er -mærkelig afvigende. 
Den forste indeholder Intet uden den rene Moral, og byder, naar 
man efter Sandhedens egen Regel undersoger den, kun Enhver 
at feandle ligesom Dyd og Ære opmuntrer til at giore* Naturret- 
