I 12 
ten derimod, uddraget af den borgerlige, bar kun for saaviar no- 
gen Gyldighed, som der er vist, at Troc og Love i Contracrer 
ei af andre ville blive brudte: hvilken Sikkerhed Fyrster og Na- 
tioner meget sielden kunne forskaffe deres saa tidt bedragne, være 
sig, Fiender eller Bundsforvante, Men hvor nodvcndig saadas 
Forsikring dog er, have de selv indseer. Derfor var det tilforn 
almindeligt deels at anmode andre Fyrster, især de mægtigere eller 
mest ærede og frygtede, om at paatage sig Tracraters Garanrie, 
deels at formaae den romerske Pave til med Forbandelser, lige- 
som Lynildstraaler at slaae Pagtens Overtrædere, deels paa begge 
Sider at udnævne Rigets Senat eller udvalgte Mænd af samme til 
Vidner, Stadfæstere og i Tilfælde af nogen Krænkelse til Domme- 
re. Efter saadanne Nodsmiddlers Anvendelse, der dog ofte syn- 
tes og ved Udfaldet bevistes ^tilstrækkelige , kom der omsider saa- 
vidt, at Enhver, der kiender de her gængse Talemaader, meget 
vel veed, at der ved en evig Fred ei forstaaes ander, end et Slags 
Stilstand eller en Tid til at udspionere bedre Leilighed , hvori der 
ingen Sikkerhed kan være. Af en Folkeret gives der altsaa egent- 
lig Intet uden et Luftbillede, der ikkun bruges til et Slags For- 
spil i alle Krige, naar man ved Skrifter, der af begge Pareer of- 
fentlig fremlægges, giver sig Mine af, ligesom i Rettergang at 
ville udvikle sine Rettigheder og for den fa iles Menneskeforstands 
Domstoel at udfore sin Sag. Derfor ere de Statsmænd just ikke 
utrax at fordomme, som, naar de mærke, at ingen Love mere 
gielde, heller ikke selv have Lyst til at folge dem: og, giore 
de det ikke destomindre; saa maa man trcc, at dette snarere 
skeer enten af Ukyndighed eller af et Slags Ædelmodighed end 
ifolge nogen offentlig Ret, ved hvilken de, medens disse Love 
