il6 
ar, hvis de vilde tage sig Alles Sager an, de selv da baade rrmtte 
forsomme hvad de skylde Sine, og ved Uvidenhed blive andre ri] 
langt mindre Gavn end Skade. Denne Marerie lader sig ei brin- 
ge saaledes paa det Rene og ligesom efter Wgt afmaale, at jo 
mange Tvivl blive tilbage, hvori Enhver maa rette sig efrer sin 
egen Stilling og Natur. Man vil derfor finde Mennesker, der 
ere ligegyldige baade mod sig selv og sine Venner, og af disse 
folgelig ei meget elskede, fordi de, hengivne, deels til videnska- 
belige Grandskninger deels til de vigtigste Tings Udfdrelse, ge- 
meenlig foragre de Ringere, og endskiondt man overhoveder ei 
kan billige dette Sindelav, saa undskyldes det dog paa samme 
Maade, som naar man let tilgiver Kiohmænd og Andre, ar de 
mere tænke paa deres egen og nærværende, end paa den alminde- 
lige og tilkommende Nytte. Thi hvad man bor at giore og hvad 
Forsigtighed der maa bruges, paa der ar cfrentlig og privat For- 
deel ei alene tilsammen kunne besraae, men endog befordre hveran- 
dre, er tidr hoist vanskeligt at bedomme, og Forsynet selv synes 
her ei anderledes at tilveiebringe nogen Harmonie end ved Kamp 
mellem Enslige, hvoraf der Heles hbieste Vel tilsidst fremsraaer. 
Heraf kommer der, at Mange have troet, der til Starens Befæ- 
stelse ei behoves anden Moral end Retsvidenskaben alene, hvor- 
ved forekommes at ingen Uret skeer, fordi man haabede, at, naar 
al Uret udelukkedes, vilde de ovrigc Dyder og Fordele af sig 
selv opkomme. Og vist nok er det, at Borg-ere, Andre ubeska- 
dedc, saa meget friere kunne hengive sig til deres private Eeski^f- 
tclser, jo bedre det offentlige Væsen er indretrer, og jo mere Lo- 
vene selv have sorger for det almindelige Vel. Thi hvor ma 
har været nodt til at overlade denne Omsorg endog i væsen: ligt 
