121 
felot fo. bunden dl cl at berove din Fattige*, og denne derimod 
til heller af Hunger og Elendighed at omkomme tilligemed Sine, 
tnå i Nodsfald med Magt at rive - noget af hans Overmodighed 
fil sig? Saaledes have dog de gamle Lovgivere derom ikke domt; 
og selv efter vore for Ejendomsretten saa bekymrede Love ere 
skibbrudne Folk jo dog under visse Omstændigheder berettigede 
til 3 endog mod Eiercns Viliie, at soge Redning og Livs Ophold 
paa den ugiaestmilde .'Strand. Men forudsætter den Frihed ei en 
positiv Pligt hos andre, der uden Væggring bor udoves, og for- 
modentlig vil man rilstaae, at denne Ret i den naturlige Tilstand 
strækker sig meget videre end til de virkelig meget snevre Grænd- 
ser , hvori de borgerlige Love have fundet tjenligt at indslutte 
den. Hvad dernæst den udvortes Frihed aogaaer, saa har man 
ridt udvidet samme til alle de Ting, som Nogen, enhver Andens 
Ret ubeskaaret, er isrand til at bringe i sin Magt, og herved stil- 
tiende forudsat, ar al Ret til de naturlige Ting ved Occupation 
forst og alene kan erhverves, samt at ingen fornærmes, om Een 
var lykkelig eller hurtig nok fil heri at forekomme alle Ovrige, 
hvorpaa det efter den her antagne Grundsætning da alene kom 
an e Det er vanskeligt at begribe, hvorledes saa mange skarpsin- 
dige Mænd i denne Mening have kunnet stemme overeens , der- 
som ei Overbevisning om de for opfundnes Urigtighed havde 
tvunget dem til af et Slags Fortvivlelse at tage deres Tilflugt til 
«n, der i Urimelighed dog overgatter alle de forrige; da derefter 
Begierlighed og Hændelser skulle have givet al udvortes Ret sin Op- 
rindelse. Dens virkelige og egentlige Forskiel fra den indvortes 
kan umuelig bestaae i noget andet end i dens Vished, der snart 
grunder sig paa Tingenes almindelig hekiendte Beskaffenhed, snart 
Vi4. Seh Skr, VI Dul II lUfu I g 10. Q 
