ei en dunkel Forestilling om fælles Oprindelse svævede dem for 
Gine* Der ere nogle Menneskekiarrlighedens Pligter, som alle 
slebnere Folk indbyrdes pleie at uddve f. Ex. at de i Fred synes 
at agte hverandre, i Krige selv afholde sig fra Grusomhed og saa- 
danne Fornærmelser, som ere begge Parter til lige megen Skade. 
Heraf den Hoflighed og de Complimenter, som Konger og Fyrster 
bruge i Hilsener og Tiltale, den Noiagtighed i Titler og Ceremo- 
nier, den Giestfrihed, der findes hos Private, og den samvittigheds- 
fulde Forsigtighed hos Nationerne ei ved Ord eller Gierning at 
stode nogen anden ; hvoraf forst Misranker og siden Krige kunne op- 
komme. Ja, ikke det alene; men endog Lyst til at hielpe andre 
Stater, at afvende indvortes Ulykker fra dem eller hævne de dem 
vederfarne Fornærmelser pleie de tidt at foregive, dog saaledes, 
at de tillige med deres egne Borgeres Gavn kunne forsvare de Be- 
kostninger, de giore for et fremmed Anliggendes Skyld, Thi 
dybt i Alles Sind er den Mening indgravet, at, endskiondt privat 
Velvillighed især vurderes efter den Foragt, man viser mod egen 
Nytte; saa bor Stater derimod ei agte Noget saa hoit som denne, 
og, hvis de nogensinde frafalde samme, saa maa dette snarere til- 
regnes dem som Uforstandighed end Dyd og Ærekiærhed. Men 
hvorfor de Fleste herom ere saa overbeviste, vil man let indsee, 
naar man overveier, at det med offentlige og private Sager vel 
overhovedet forholder sig paa samme Maade, men at de af Men- 
nesker dog ei ligedan kunne beddmmes. Thi endog i mindre vigtige 
Tilfælde og i det daglige Livs snevre Kreds ere vi om mange 
Ting uvidende, og tage derover ofte feil ; hvor meget mere maa 
da i de vigtigere og tillige vanskeligere det samme skee, dersom 
vi ei foreskrive os selv den Lov, ei at indvikle os i alt for mange 
