129 
M-iade , som de liinrmclskc Legemer > sk i ondt" i Rummer uendelig 
vidt afsondrede, for -umindelige Tider siden til et System alt ere 
forenede. Lad os dernæst indbilde os, at der findes noget Menne- 
ske med et overordentligt Genic-, af Fersynet selv skiænket Ver- 
den til den Ende, at han skil fuldfdre dette Værk, hvilket , hvis 
det virkelig gavner og det -hoiestc Væsen dammer Hgessa ; jeg 
dristig tor .paastaae engang vist vil skee : mon da denne saa begå- 
vade og store Mand eller udodelige Genius, om man saa mat 
sige, vel for at kiende Regieringskunsiens Love enten af gam- 
le Mindesmærker eg Pergamenter vil opgrave dem , elier, efter* 
at have ladet Folket give deres Stemmer, tælle samme, eller forst 
hore -de Fornemmeres Betænkninger ? mon han ikke snarere vil 
folge Geniets hoiere Tilskyndelse , det er Tjud eller Visdommen 
selv, -der aabenbarer -sig i hans Eryst, og hvoraf Lovenes saavel 
som al anden Myndighed dog tilsidst cudvældcr? Thi af ingen an- 
oden Åarsag er det, at snart Folkets, snart de klogeste Mænd« ge- 
menlig holdes for 'en Guds Stemme end fordi den Viisdom , der 
nos Enslige kun er stykkeviis og ufuldkommen, i mange og især 
de forstandigste Menneskers Enighed skinner mere recn og fuld- 
endt. -Men, lad os sætte Opdigtelser tilside. Hvad man leder 
efter, er nu og har alrid været til , vel ikke gandske modent -eller 
det vor Siel indprentede Begreb fuldkommen ligt , men dog saa- 
dant, at, naar vi see vel til, kunne vi blive Ligheden vaer. Thi* 
ville Vi ei aldeles ubillig vurdere vore egne Fordele ; saa maae vi 
tilstaac , at de menneskelige Ting dog nu ere langt bedre ordnede 
end i de længst fremfar ne Tider: ei heller bor de Storme, hvor- 
ar vi nu især omtumles, giore saa dybt et Indtryk paa os, at vi 
ei adskille dette, skiondt heftige, Uveir fra hine Hvirvelvinde, 
VU. Scl Skr. n Dtd- Il Hefts 18 f & R 
