«34 
dre: hvorved m.in da ei alene maa see paa den nærværende Tid, 
men betænke, at Starer selv ingen Evighed kunne have, ar de alli- 
gevel for er evigvarende Godes Skyld ere blevne til, og ac de 
derfor, saavidt Efrertiden ligger aaben for deres Oine, bor sorge 
for samme: men vilde nu Fyrster ei paatage sig saadan Omhue, 
hvorledes, maa jeg sporge, kan Staten da vel giore der, som, 
naar disse, der alene knytte Delene sammen, ere borte, nodven- 
dig bliver oplost og falder tilbage til der forste Chaos igien? Da 
altsaa Stater have de samme Pligter mod hverandre som Private; 
saa sommer det Fyrsterne ar opfylde dem paa deres Vegne , ef- 
terdi de alene kunne, og Borgerne kunne ikke have Rer til ved no- 
gen, hvilkenscmhelsr , Selskabs Pagt ar Jose sig selv fra denne 
Pligt , ei heller ere de, der have den hoieste Magt i Hænderne, 
forbundne til at holde saadan Lov eller Pagt. At Mennesker al- 
tid have været af denne Mening give Historiens Mindesmærker 
tydelig nok tilkiende* Thi hvad betyde vel Venskabsforeninger 
mellem Staterne, hvad deres andre Folk givne Understøttelser, 
hvad de fremmede Konger og Ovrigheder undertiden voldgivne, 
og af dem overtagne Sager, hvad alle de til den sande Religions 
Udbredelse forte Krige, uden at intet Menneskeligt bor ansees for 
Nogen især uvedkommende, og at man derfor, naa-T man ken, 
bor tilbringe de længst bortliggende Folk Lyksalighed og Lys? 
Gaves der ei endog blandt Barbarer og de allerældste Nationer 
saadanne Mænd, som, skabte hverken for deres egen eller deres 
Landsmænds Skyld alene, men for alle Folk, have giennemvandrct 
Store Landstrækninger for overalt ar lære dem , som boede der, 
Agerdyrkning og andre Kunster, som have fægtet mod Rovere 
eller vilde Dyr, der giorde de fleste Jordstrog usikkrc , og om* 
