335 
vendt Indbyggerne fra et vildt cg skændigt til et menneskeligt 
Liv é Dette lære vi ei af Grækernes fabelagtige Fortællinger alcne^ 
men af den bele Oldtids ensstemmige Vidnesbyrd. Thi hverken 
Ægyprier, Phoenicier, Chaldæer, Perser, Inder eller engang de 
nordiske Folk manglede der Helte, som have besogt mange Lan- 
de, og deels, som Hercules, renset dem fra Uhyrer og Stiemænd, 
deels bibragt de raae Nationer Religion og andre velgiorende Lær- 
domme. Har ei Misgierningers Afstraffelse, Undertryktes Befriel- 
se, hvis man i det mindste kan troe Angriberes Ord, baade nu 
og fordum været Aarsag til mange blodige Krige? Det er mig 
vel ei ubekiendt, at Folkerettens Lærere i Almindelighed forka- 
ste disse Grunde til Krig som mellem frie og ei afhængige Folk 
upassende: og hvem vilde vel i en indfort eller til at udfores 
virkelig bestemt Retsorden giore Forslag til saadanne Love, hvor- 
ved al Frihed maatte gaae til Grunde? Men er alligevel det rig- 
tigt, som hidindtil er viist; saa kunne der vist gives Tilfælde, hvori 
disse Grunde ere ligesaa lovlige som ædle og af et ægte sædeligt 
Sindelav udflydende. Hvor lidet var ogsaa til Folkenes Kultur 
endnu udrettet i Verden, hvis de enten havde levet aldeles afson- 
drede fra hverandre, eller i deres Omgang deels blot fulgt Egen- 
nyttens Indskydelser, deels, for at bringe Andre paa den rerre 
Vei, havde indskrænket sig til Overtalelser alene og aldrig vovet 
at bruge nogen Magt? Jeg veed ogsaa hvor mork en Udtydning 
man af hiin Indblanding i fremmede Nationers Anliggender og 
foregiven Menneskekierlighed let kan giore; da desuden Erobrere 
Dg andre Fremmede for Begierlighed og Rænker gemeenlig forud 
cre mistænkte: og hvad behoves hertil nogen Vidtloftighed, da 
de, der just i vore Dage opfylde næsten den gandske Jord med 
