i 3 6 
Rov, Mord og indbyrdes Tvedragt, og gidre hvert Farvand u sil 
kcrt , skiondt de forst udgave sig for den undertrykte Selvstæn- 
digheds Beskyttere, nu omsider ei alene opgive dette Forsvar og 
erklære Selvopholdelse for deres eneste Lov, men endog aabenbar 
belee dem, der troede, at de nogensinde kunne have tænkt ander- 
ledes? Men denne Menneskehedens Bespottelse; denne sidste Frugt 
af en rasende Politik, kan ei kuldkaste nogen Pligt, .hvorved alle 
Stater ere hverandre forbundne, eller saaledes sløve Foielser for 
samme, at jo noget af dens Braad bliver tilbage: ja intet Folk kun- 
de ved pralende Forgiettelser om saadan Velvilligheds Virkninger 
have ladet sig bedrage , dersom ei Enhver tiavde funder samme 
Folelse i sit eget Bryst. Slutningen af alt hidindtil Anforte maa 
da være fdlgende : Stater have samme Pligter mod hverandre, ei 
lom Borgere, men som Mennesker have, der endnu ci ere traad« 
i noget besynderligt Selskao. Menneskeheden er det fælles lige- 
saa behagelige som naturlige Baand, hvilket man vei ei efter 
Godrbeflndende snart kan stramme snart igien losne, men man 
dog heller ikke maa paalægge Nogen som en Byrde og -mod hans 
Villie. I Staten er man derimod saaledes bundet ved Love, 
blandt hvilke nogle vel ere almindelige og i visse Maader natur- 
lige, folgelig for saavidt og ubrodelige, men dog derhos besvær- 
lige, deels for*!i Frygt og Overmagt ere satte til deres Vogrere, 
dccls fordi man om Anvendelsen ei selv mu være Domen er , m en 
åltid er nodt til at underkaste sit eget Andres Omdomme. Med 
Folkeretten vilde det forholde sig p.ia samme NLade , dersom der 
mellem Folkene ligeledes var noget lovbundet Selskab, hvilket 
hidindtil ikke gives, endskidndt man derom har en Idee, sora 
dog tndnu er narsten uden Virksomhed, indtil engang en Mya- 
