137 
dighed opsraaer, som ril at fastsætte og forskandse denne Rer, be- 
sidder den fornødne Magr, 
ad et Hovedstykke; 
Samme Sporgsmaal besvaret tin Jer den Forudsætning , at Lyk- 
salighed eller Nytte er det hoieste Gode og Grunde/t til al 
pugt. 
De Undersøgelser , vi hidindtil anstillede, fornemmelig til 
deres Overbevisning, der som Prinsip antage, at Pligter ei af Vel- 
lyst eller nogen sandselig Fordeel bor udledes, men dog kunne væ- 
re i nogen Tvivl, om Dydens og Ærens Idee enten gandske pas- 
ser til Folkenes indbyrdes Forhold eller for de Heste Mennesker 
kan blive saa klar, at de noksom indsee, hvad herved er at giore* 
Da nu denne Sag tilstrækkelig er afgiort, saa skulle vi herefter hen- 
vende Talen fil Dem, der msale deres Pligter efter Nytten alene* 
Men, skiondt intet synes saa ubestandigt som denne Regel, saa 
skal jeg dog vise, dcels at hvert Slags Nytte har et Endemaal, 
Iwortil Alt maa fore, og at dette med det hoiestc Gode er det 
samme; éeeh. at den offentlige og private Nytte, være sig Natio- 
ners eller Borgeres, i besynderlige Tilfælde vel synes meget for« 
skiællige, men jo hoiere man ved Undersøgelsen stiger op til deres 
Kilde, desto mere nærme de sig hverandre og sigte til samme 
Maa!. Hvis Mennesker fra Begyndelsen havde indseet denne Sag, 
saa vilde baade Nationer og enslige Borgere saa langt fra at hin- 
dre og stode hinanden bort, meget mere af al Magt indbyrdes 
havs staaet hverandre bi. Men at dette ei, som alt for fint og 
dybt udtænkt eller larrgr fra Erfarenhed og det virkelige Liv, 
VUL Scl. $kr. VI Deel. 11 Hofte 18 16. S 
