skil være dem torgieves sagt, der vel af Oveise kiende disse Ting 
meget noie, men for dette Slags Philosophie dog ere gandske frem- 
mede, saa vil jeg endelig stræbe at bevise, ar, om man end holdt 
Rigdom og Vellyst for der Eneste, der er værd at onske; saa be- 
hoves der dog, for ar opholde samme, en Forening og indbyrdes 
Velvillighed mellem alle Folk. Var der nogen Lov, som tværti- 
mod paalagde Nationer at rive Alting til sig, foragte de Ovrige 
cg bero ve dem, skulde den for dem samtligen være ligesaa for- 
dærvelig , som hvis enslige Mennesker eller Borgere levede paa 
denne Maade. Kunde man derimod overtale de forste til ei alene 
at lade Handel og Kunster et ganske frit Omlob, men endog ved 
alle muelige Midler at vække og nære Lyst til samme; saa vilde 
dette upaatvivlelig blive Alle saavel offentlig som privat til det 
storste Gavn. Naar dette bliver udfort, saa er ogsaa den Sag klar, 
som jeg deraf vil slutte, at det med Dyd og Nytte forholder sig 
paa samme Maade, og at altsaa, hvorledes man end lægger sin 
Pjan, naar det ikkun skeer med Fornuft, ere Selskabers Pligter 
mod hverandre, aldeles ei forskiællige for dem, som Alle gierne 
ville, at enhver Enslig med et fromt og reent Hierte maa udove. 
* t. Nyttigt kalder man i Almindelighed hvad der til hvil- 
kctsomhclst Oiemed kan være tienligr, som et Sværd f. Ex. til 
Drab, hvad enten en Fiende dermed skal nedlægges eller en For- 
vant. Hvad som derfor er nyttigt er hverken altid roesværdigt 
eller foi sin egen Skyld værd at eftertragte, ja, tidt snarere hoili- 
gen at afskye: hvad derimod er roesværdigt det er dog alrid og- 
saa nyttigt eller frugtbringende. Thi Dyden cr ligesom Guds- 
frygt 3 en Art af samme, nyttig lil alk Ting eller, thi saaledes 
