140 
er altsaa den hoicste Virksomhed eller den dertil fornødne Krafc; 
men blandt alle Væsener er Sindet det mest virksomme: ere nu 
Legemet og de ovrige Redskaber, hvormed vi maae virke, der* 
til skikkede, saa synes Mennesket at have naaet, hvad der er det 
yderste Maal for Alles Attraa. Men disse, skiondt uovervindelige 
Grunde, ville Nogle, fordi de enren ei gandske kunne farre dem, 
eller ere mere vante til at bedomme Tingene efter deres Sand- 
sers Vidnesbyrd end efter Fornuft, maaskee have mistænkte for 
Sophisterie. Man kunde derfor tvivle paa, om denne vor Naturs 
Fuldkommenhed, naar den ei tillige foder Lyksalighed af sig, vir- 
kelig bor holdes for det hdieste Gode; og det med storste Rer. 
Thi hos Os kan intet Ypperligt findes, som vi slet ikke fole; 
men i Folelser er det Lyksalighed bestaaer. Imidlertid gives der 
mange Videnskaber, hvorved Sindet visselig faaer en vis Skionhed 
og fim Dannelse; men om denne nye Form er den naturlige, 
skioadt raa, strax at foretrække, og om vi derfor med Rette kun- 
ne være glade, over Andre troe os ophoiede, eller, naar vi sam- 
menligne vor nærværende Tiistand med den foregaaende, over Os 
selv tillige, det er endnu ei gandske tydeligt. Til et lyksaligt 
Liv er det vel nbdveudigt at fole sit eget Gode: dog gior ei en- 
hver behagelig Foleise os strax lyksalige, men kun en, der er be- 
standig, og denne kan ei opkomme uden af vor hele Naturs Fuld- 
kommenhed og Delenes Overeensstemmelse, blandt hvilke, der 
som nogen især rager ud over de andre , og trives ligesom paa 
deres Bekostning, saa maa det Hele tilligemed Folclscn selv om- 
sider forsvinde. Thi, som Agerdyrkningens Oiemed er noget 
langt andet end Lyst- og Blomsterhavers Yndighed: som Træernes 
Lov og skyggefulde Grene eller andre Planters Lugt og Farver, 
