J 4 y 
hvorpaa fine Skionnere sætte den s?orste Friis, dog ci udgiore de- 
res vigtigste Fortrin, men tidt ci ere mere end en for frodig Na- 
turs Udsvævelser, hvorved Frugten eller det frugtbringende Froe 
drives tilbage ; saa forholder det sig uden Tvivl ogsaa med man- 
ge Kunster, som de mest slebne Folk lægge sig efrer, paa samme 
Miade; men denne af Gierrighed og Sandselighed udsprungne 
Fordærvelse kan derved forbedres, at vi i vort Livs hele Plan 
ci giore Vellyst til vort Formutal, der hos Enhver er nogen andet 
og af noget andet, men vor Naturs sande Fuldkommenhed, hvori 
Enighed msllern Alle baade kan og bor have Sted, 
II. Da Begrebet om Nytte nu i Almindelighed saalcdes er 
bestemt og med det hoieste Gode bragt i Sammenhæng, saa skal 
jeg for der andet deraf overhovedet vise, at dens Dele, nemlig 
den offentlige og private Nytte ere ligesaa noie forenede. Thi, 
endskiondt Naturen hos enhver Eenslig er paa nogen Maade for- 
skiællig, saa volder dog denne Forskiæl, naar Sagen rigtig bed om- 
mes, ingen Splid; ei heller er det Menneskers adskillige Tilbøje- 
ligheder, der nære Tvedragt mellem dem; men tvertimod hændes 
det meget ofte> at jo mindre der formedelst Gemytternes og Na- 
turgavernes Mangfoldighed kan opstaae nogen Rivalitet , desto stor« 
re Priis vide veltænkende Mennesker vexelviis at sætte paa an- 
dres , ligesom begge Kion paa hinandens Fortrin, fordi de selv ei 
kunne opnaae de samme, desto mere elske de just af denne Aarsag 
hverandre og knytte det stærkeste Selskabsbaand. Paa samme 
Maade skeer det, at, da intet Land overflodig nok frembringer 
alle Ting, som tiene til det menneskelige Livs Beqvemmeligbed, 
og intet Folk ved ypperlige Sindsanlæg udmærker sig saa meget 
