*43 
man endnu lært at drive den i det Store og herved at tage saavel 
det Tilkommende som Nærværende tillige i Betragtning. Siger 
man, at kun det sidste er os vedkommende; saa kan dertil sva- 
res, forst, at, skal denne Indvending gielde, saa bor Statsmænd 
af samme Grund og alene sorge for sig selv, og for det almin- 
delige Vel kun for saavidt, som deres egen Fordeel kræver: der- 
næst, hvor lidet horer der ei til det Nærværende, som ikkun er 
et Oieblik? Bor man ei endog af blot Egennytte i det mindste 
sætte sig istand til at oversee en Række af mange Aar , og synes 
end Efterkommerne os overhovedet kun lidet vigtige; saa er dog 
Borns og Borneborns Skiebne dog ingen gandske ligegyldig* Men 
tages alt dette i Betragtning, og begriber man tillige hvor lidet 
Enhver især virkelig behover af udvortes Hielpemidler til et lyk- 
keligt Liv; saa vil det blive tydeligt, at man enten, som i Ly- 
stigheder og underfulde Pocalers Klang, aldeles ingen Beregninger 
bor giore eller udstrække dem meget videre end gemeenlig skeer. 
Om Nationer gielder dette saa meget mere, som enslige Perso- 
ner, lige Flodens Vande, idelig afvexle og forgaae, men Staten 
og Floden blive de samme, at disse derfor have et Slags Evighed 
og at folgelig al Beregning snarere bor have den hele iolgende 
end den nærværende saa korte Tid ri! Formaah Det kan allige- 
vel ikke nægtes, at saa vis som anforte Grundregel overhovedet 
maa være; saa kan den dog alene være nyttig at efterleve, naar 
man er forvisset om en almindelig Iagttagelse af samme, og ar, 
hvor urigtig- eller modsigende den anden, som Egennytten indsky- 
der i dens Sted, virkelig er i sig selv; saa kunne Srarer alligevel 
for deres egen Fordeels Skyld ofte være nodte ril at fojge den, 
hvorved det da kommer an deeis paa Leilighed deeis paa Gave 
