146 
ke Regiermgens Anmasselser og den foregivne Nodvendighe % d af 
en bestandig Krig. Hvis man nu derefter vilde maale Omfanget 
af de gavnlige eller skadelige Ting, hvo seer da ikke, at hver- 
ken Menneskekierlighed eller den i ethvert andet Forhold agtede 
Retfærdighed selv i Ordets egentlige Betydning dermed kan be- 
staae. Men ere disse Ting da virkelig nyttige? Have alle rige, 
mægtige og blomstrende Nationer da tillige været lykkelige og 
og vise? deres Borgere ved disse Egenskaber udmærket sig frem 
for alle andre? Ere og have tvertimod ei mange smaa og fattige, 
ja lidet beromte Folk i den Henseende været hine meget at fore- 
trække. Svcitsernes Uskyld og Lykke har intet andet Folk mere 
priist end Britterne. Folte de derved ikke selv hvor misundelses- 
værdig en Lod det maa være, enten ei at kiende, eller at foragte 
de Skatte , for hvis Erhvervelse de Fleste saa let opoffre deres 
egen Tilfredshed og Sieleroe? Endog hos Barbarer og vilde Folk 
have de samme beundret Sæder, som fra deres egne vare saa for- 
skiællige. Er det Misundelse, som har drevet dem til paa begge 
Steder ved deres Guld at fordærve dem? Have blandt de storste 
og mest cultiverte Nationer Uskyld og Lyksalighed ei maattet vi- 
ge for den Usædelighed, som Magt, Rigdom og dennes fast uund- 
gaaelige Misbrug har indfort? Betragte de ikke selv deres hoiestc 
Flor almindelig som den Tidspunkt, i hvilken Alt, hvad Menne- 
sker med Rette holde for ædelt og onskværdigt, mærkeligst har 
begyndt at forfalde? Man kunde troe i Batavernes Exempel at ha- 
ve fundet et Beviis for, at Overdaad og Usædelighed af saadan 
Flor just ei ere nodvendigc, men blot tilfældige Folger. Det er 
sandt, Lasten har hos dem, i det mindste hiemme vidst at skiule 
sig under Ærbarheds og Velanstændigheds Skikkelse: men cr Gier« 
