147 
righed, Tyrannie og Gruesomhed i Omgang med andre Folk el 
ligefuldt afskyelige? og hvo har nogensinde drevet disse Laster 
til en grueligere Spidse end netop dette Folk? Have de ikke paa 
Åmboina derfor oprettet sig et evigt Skiændselsminde , og hvo 
fiar mere vedligeholdt det end de selv? Om deres Sparsomhed, 
Afholdenhed, ikke Kiærlighed, men Libhaverie for visse Kunster 
og Videnskaber har forskaffet dem en Lykke, hvilken de uden 
saa uhyre Rigdomme ei havde kunnet nyde, er vanskeligt at troe, 
dersom Pengestolthed og Misundelse, Ligegyldighed for de vigtig* 
ste eller vor Natur mest forædlende {jienstande, dersom Punkt- 
lighed, Kunstlen og Srnagloshed ere lidet skikkede til at forøge 
Livets virkelige Nydelser. Fremmede kunne være blevne indtagne 
af den med Orden og Reeniighed forbundne Tarvelighed, der hos 
dette Folk findes saa afstikkendes men Intet foraarsager saa let 
Kiedsommelighed og omsider Væmmelse som uafbrudt Aarvaagen« 
hed for utallige Smaating, som en almindelig Sædvane ei tillader 
tt forsomme: ei heiler kan den i Længden bestaae uden hos et 
saa koldt og phlegmatisk Folk. Men ikke nok med , at det , man 
ved Staters hoieste Velstand pleier at forstaae, ei altid udgior Bor- 
gernes sande Lykke, og at air saa Stræben for dens Vedligehol- 
delse og Formerelse ridt kan være dem til Skade: der kunne endog 
indtræffe saadanne Tilfælde, hvori Statens Oplosning selv er et 
langt mindre Onde, end de Fleste forestille sig, ja, et virkeligt 
Gode. Var politisk Frihed og Uafhængighed uden Undtagelse 
nyttig for Statsborgere ; saa maatte der intet saa lidet Samfund 
være, som jo burde tragte derefter. De storre Stater maatte da 
oploses i mindre, og saaledes gaae tilbage til dens forste Begyn- 
delse* Der vilde da blive ligesaa mange Stater som Municipalite- 
T a 
