34S 
rer: og hv© kan vide, om de igien ei burde deele sig saa længe 
indtil Familieselskabet alene blev tilbage. Hvilken Storrelse der 
for enhver Stat er den gavnligste, er et Sporgsmaal, som overho- 
vedet neppe lader sig besvare. Vi finde den baade saa forskiæl« 
lig, og Folkenes Tilstand i Henseende til Lyksalighed og Kultur 
derefter saa vanskelig, ja umuelig at bestemme, at Erfarenhed ei 
kan lære, hvilken der er den bedste. Mange Stater ere stave! i 
ældre som nyere Tider oploste og med andre sammensmeltede,- 
uden at det af denne Forandrings Folger i Almindelighed er klart, 
om Indbyggerne derved have tabt eller vundet, omendskiondt man 
vel i enslige Tilfælde med nogen Vished kunde bedomme denne 
Sag. Men her beroer det dog alene paa Omstændigheder: i en 
Stats Natur og Væsen selv er det intet, som fastsætter en vis 
Storrelse som nodvendig til dens Endemaal. Civilisationens Stræ- 
ben har altid gaaet ud paa at forbinde det Afsondrede og Deelte. 
1 det nyere Europa ere derover mange besynderlige Stater som 
saadanne undergangne : men, hvo tor paastaae, at Folkene derfor, , 
Sporgsmaalet om Ret og Uret tilsidesat, ere blevne mindre lykke- 
lige, eller at de vare blevne det i en hoiere Grad, om ethvert 
havde beholdt sin Selvstændighed og oprindelige Forfatning? M*a 
maa om de forstc Enevoldskongers Charakter, der enten paa en- 
gang eller cfterhaanden have samlet en Mængde smaa Stater til et 
Heelt, tænke som man vil; saa er man dog almindelig af den 
Mening, at Sikkerhed og Velstand derved er rykket langt mere 
frem end tilbage: hvorvidt saadan Staternes Forening, Folkenes 
sonde Velfærd ubcskadet, kan strække sig, er vanskeligt at afgiore. 
Paa Organisationen og Regicringcns Aand kommer det uden Tvivl 
fornemmelig an. Er ahsaa hverken Rigdom og Magt eller engang 
