*aa tragte de Fleste dog el saa meget efter nogen Ting, som forst 
Befrielse fra Smerter og ængstlige Bekymringer, dernæst Besiddelse 
af en Forraad eller ligesom et Slags Oplag, hvoraf de altid kunne 
tage frem hvadsomhelst der falder dem ind at begiere. Men , da 
Penge dertil ere det almindelige Middel, saa er Begierlighed der~ 
efter hos Hoie og Lave bleven grændselbs. Thi, saasom det Go- 
des Væsen endnu ei gandske er bestemt eller overalt bekiendt, 
men det derimod ved alle Stemmer er vedtaget, at hvo der eier 
Penge, naar han kun vil, let erholder alt det 6vrige, ei Dyd og 
Viisdom engang undtagne, saavidt nemlig disse ei beroe paa Natur 
og Fornuft alene, men tillige paa Kunst, Underviisning og mange 
udvortes Hielpemidler ; saa maatte heraf folge, at Penge sædvan- 
lig agtes, om ei for det hoieste Gode selv, dog for sammes Sted« 
holder eller Repræsentant, og for saa meget onskeligere, som hint, 
en Skygge ligt, inden et Oieblik slipper os af Hænderne, disse 
tværtimod kunne befoles, giemmes og overall i Gierningen fremstil- 
les. Da vi altsaa efter Begrebet ei om Noget, der overhovedet 
nytter, men om en bestemt Gienstand, hvorved man i ethvert 
Tilfælde kan erholde hvad man dnsker, nu skulle bedomme Stater« 
Pligter mod hverandre; saa synes det hele Sporgsmaal derpaa at 
gaae ud, om disse paa samme Maade som enslige Borgere krnne 
erhverve Penge, og om det altsaa er Stater, baade pja det at de 
kunne opdynge og sikkrc deres Rigdomme, saa magrpaaliggende, 
at de mod andre iagttage samme Pligter, uden hvis Efterlevelse af 
deres egne Borgere, de heller ikke selv kunde være lykkelige og 
velbeholdne. Der hersker da for det forste fast om ingen Sæt- 
ning blandt alle civiliserte Folk saa megen Enighed som om den- 
ne, at en varig og stedse stigende Velstand især befordres ved en 
