1 59 
ved visse Privilegier og Fortrin soger at undertrykke andre, sorø 
at en Stand elier Kaste mod Statens øvrige Borgere handler lige« 
saa. Saa længe nu denne Stræben endda vedvarer, fordi man til 
Maalet endnu har langt tilbage, er den vanskelig at overtyde om 
sin Vildfarelse, Men ligesom den bekiendta Midas forst indsaae 
sin Daarlighed, da Ak for ham forvandlede sig til Guld; saa vilde 
den Begiærlighed, der river enhver nyttig Ting til sig alene, ogsaa 
gandske sikkert blive viis, hvis den engang fuldkommen blev til* 
fredsstillet: Britterne f. Ex,, der nu omstunder ved Enehandel 
have vidst at tilvende sig den -storste Deel af den hele Verdens 
Rigdomme, hvor vilde de ei finde sig bedragne, hvis det omsider 
lykkedes dem at bringe alle andre Folk under det Armods og 
Trældoms Aag, under hvilket Bengalens Jndfodte sukke* Til hvem 
vilde de da sælge Saa megen Overflod eller deres egne Fabrik- og 
Manufacturvare; thi Betlere og Slaver vare ei istand til at betale 
dem? Maatte de ei omsider opraadne i dens Magaziner? Eiler 
vilde de selv forbruge dem, maatte de da ei omkomme ligesom 
af Ufordoieiighed og Overmættelse?' Jeg maa herved derhos be« 
mærke, at det Princip, hvorefter man saaledes handler mod andre 
Nationers i samme Stat nodvendig tillige maae vise sin fordærve- 
lige Retning til en uindskrænket personlig, ei længere fædrenelansk 
eller statsborgerlig. Egoisme« Erfares denne Virkning ikke der og 
paa de fleste Steder allerede, da en Borgerklasse bestandig, saa 
vidt rnueiigt er, undertrykker de andre, og Mængden overalt for 
nogle Faa er rilpriis, som nære sig af dens Elendighed og Under- 
gang? Saadanne Nationer maae ikke smiggre sig med den Tank«, 
at, hvis de troelig arbeide paa at udfore deres Lederes Pianer, 
saa ville de- Rigdomme , der hidindtil ere bleven staaende ligesom 
