l6o 
i node Soer eller Damme, snart oversvorame 02 fru»tbirei6re der 
hele Land, at alle Landsbyer da ville blive forvandlede til præg- 
tige Stæder, alle Huse til Paladser, enhver Indbygger i Sammen- 
ligning med andre Landes som Tyrus's Kiobmænd ril Konger og 
Fyrster eller deres glimrende Vasaller* Nei , den samme Misun- 
delse, hvormed deres Kiobmænd nu forfolge andre Folk, vil og 
maa tillige lede Rigmanden I hans Forhold til Medborgerne. Han 
vil grave disse Soer saa meget videre og dybere endog med Na- 
boemarkenes Indskrænkning og Odelæggelse, eller aflede dem i 
Havet ved Kanaler , heller end at tillade nogem Oversvømmelse;' 
brænde sine Forraadshuse eller mæske og pryde sine Kreature, pat 
det han ei skal nodes til deraf at uddele enren Belonninger eller 
Gaver: Jordens egen Grode og frivillige Frugter vil han, som 
Hollænderne med Muskattræet paa Molukkerne, for udrydde, end 
at han ligegyldig skulde see Prisen falde ned indtil almindelig 
Deeltagelighed og Nydelse. Hvad skulde bevæge disse Herrer til 
at handle paa nogen anden Maade? Velvillighed? men hvorfor vi- 
lter denne sig ikke da ligesaa vel mod alle Folk? Kiærlighed til 
Fædrenelandet? Men hvorledes kan denne vel med hiin Egoisme 
bestaae , som, hvis den ellers er enig med sig selv, og det bliver 
den stedse mere og mere, ingen anden Gicnstand end den enslige 
Person kunne have? Ligesom Velvillighed bestandig udbreder sig, 
jo bedre den bliver sig sit rette Maal bevidst; saa bliver Egen- 
nytten dermed altid snevrere: denne rummer ikkun et eneste, 
hiin omfarter alle Mennesker i sit vide Bryst. Ved fremmede 
Folks Undertrykkelse blive fremdeles Overflødighedens Kilder 
stedse mere og mere tilstoppede. De frugtbareste Jordens Egne 
ere af Mangel paa Vindskibelighed virkelig fattige. Thi Vindski« 
