2^4 
mere, giore Magr og Herredom eller en derpaa grunder Ære til 
åérts Endemaal ; saa' sporges om hvad der i dette Tilfælde til Ole« 
medet er nodvendigt vel kan erholdes uden de Loves Overtrædel- 
se, som Sædelighed i det private Liv foreskriver. Vi kunne* hvad 
denne Sag angaaer, bemærke, ar. saalænge de med stadigt Blik for- 
fulgte dette Maai alene? behandledes de overvundne Folk altid 
med saa megen Mildhed og Retfærdighed* ae disse med romersk 
Overherredom kunde onske sig^ til Lykke * og til intet Oprør 
fandt sig fristede. Provindsernes Udsuelse og Misfornoielse be- 
gyndte forst, da Overdaad og Giærrighed havde sneget sig ind hos 
det romerske Folk,, og dette narurligviis* Thi hvo der intet at- 
traaer, uden at regiere, gidr det alene, fordi han foler' ei alene 
den physiske men tillige den moralske Kraft, som gidr ham skikket 
ril at fore Regieringen til Undersaarrernes eget Bedste. Nu er det 
vel rigtigt nok, dccls at Ideen om dette Bedsre ofte kun dunkele 
svæver de Herskesyge for Oinene, hvoraf utallige Misgreb kom- 
me; deels at enhver besynderlig Stræben, ogsaa den efter Herre- 
dom, naar den ikke styres af tydelig Indsigt, gemeenlig gaaer me- 
get videre, end den burde, og derover indvikler Nationerne i uen- 
delige Krige, der } ligesom Ukrudet, saae sig selv: hviiket hverken 
for den nærværende Slægt eller engang for Efterkommerne altid 
er til virkelig Nytte. Men Spdrgsmaaler er jo heller ikke, om 
Uvidenhed og Lidenskab ci ofte forlede til de 5torste Vildfarel- 
ser, hvad enten man gidr Magr r Rigdom, Vellyst eller Dyden 
selv til Endemaal ; men . -m hvad der af ethvert Princip eller af 
enhver Grundidcc rigtig fdfgcr. Nu er Lyst til Herredom grun- 
det paa Fdlclsen af Kraft : d-enne Folclse kan fcile, og feiler ofte- i 
det man tiltroer sig selv mere , end man er istand til at udfore* 
