I 72 
ssa megen Grand maae beundre med Hensyn ril Vedligeholdelsen 
af alle levende Væsener og der Heles Fuldkorn menhed. Mange 
Dyr, saasom Fisken, Insektet og Mere frembringe deres Afkom i 
en saa utroelig Mængde, at de i den egentligste Forsrand vilde 
opfylde jorden og Haver, om ikke strax fandtes Leilighed til de- 
res Formindskelse, ved at nene andre Dyrarter til Fode, og at 
berige Jorden med Bestanddele, tienlige til nye Vegetationer : saa 
at deres skiont korte Tilværelse dog kunde ansees som nyttig 
for det Hele. Skaberen har derfor ogsaa indskrænket den hos 
Dyrene i Almindelighed nedlagte Narurdrivt at forplante deres 
Slægt, hos mange til bestemte Aarstider og ikke ril alle Tider 
som hos Mennesket. Dyrslægternes Frugtbarhed vilde dog i der 
Hele være indskrænket inden meget snævre" Grændser, om ikke 
Skaberens Viisdom havde i Almindelighed forbundet den Handling, 
hvorved Kionsdrivtcn tilfredsstilles og Dyrslægrernes Afkom frem- 
bringes, med den forhoiedc Opvækkelse tf Livskræfterne i det 
hele dyri?ke Væsen og med den behagelige Foleise > som i den 
hele dyriske Oeconomie nok ikke kan lignes med noget bedre 
end den Fodendes Fornemmelse^ naar efter haarde og langvarige 
Veer de heftigste Smerter og Anstrengelser paa eengang op- 
hore og gaae over ril en fuldkommen Roelighed. Dyreslægtens 
Forogelse, Formindskelse og Vedligeholdelse ledes under Skabe- 
rens og Naturens umiddelbare Bestyrelse; Dyrene handle efter Na- 
turens evige og uforanderlige velgiorende Love ved hiin uforklar- 
lige Natuidrivt, som man i Almindelighed beregner med Kunster- 
det Insrinet, hvilken næsren aldeles er nægtet Mennesket. Denne 
for dem saa velgiorende Instinct bevarer dem for saa mange Fa- 
rer, saa mange Afvigelser og Ulykker, J=om Uorden og Umaadelig- 
