i49 
bliver snart mere sky, og desuden kommer den kun faa Aar i 
nogen Mængde, saa dens Fangst bliver i det hele ubetydelig. 
Vigtigere er Fangsten med Gtirfugten (Alca impennis) som- 
me Aar, da den kommer under Landet i Mængde, men, saasom 
dens Vinger ere saa smaa og til Flyven ubrugelige, er den af 
Naruren begavet, med desto stærkere Evne til at dukke under 
Vandet, og maae derfor, som en stærk Dykker, forfolges af 
Grbnlænderne flokkeviis med deres Soefuglepile, som passe paa at 
skrige, saa snart den kommer cp ar trække Luft, paa det den skal 
blive forskrækket, holde sig deslængere under Vandet, uden at 
have trukken tilstrækkelig Luft, og blive saaledes dessnarere ud- 
mattet, da de endelig komme den saa nær, at de kunne slaae Fi- 
len i den, dog kan den holde temmelig længe ud* 
Med de andre Dykkere blandt Soefuglene, saasom: Tasten 
(Uria Grylle), Lo o men (Colymbus septentrionalis} , Ommeren (Co- 
lumbus glacialis), Fisk- Anden (Mergus serrator), Angletashn (Anas 
hycmalis) og Skarven (Pelecanus Garbo), holder det vanskeligere at 
faae Bugt ved Soefuglepilen, deels ( fordi de ere saa stærke Dyk* 
kere, deels og meget sky, og nogle af dem, især Teisten , Loe- 
rne n , Angl etastien og Skarven 9 byde strax til at flyve derfra , hvor 
da Pilekastet bliver uanvendeligt; kun forsoger man da at kaste 
Pilen meget hoit i Luften, eller række sin Aare i Veiret, at de 
kusine skrækkes ved Forestillingen om en Rovfugl, som maatte 
ville slaae ned efter dem , og for at undgaae ham give sig til at 
dukke under Vandet, da man siden desbedre kan forfolde og ud- 
matre dem , til de omsider, ved at piaske sig frem oven i Vand« 
V'ul. Scl. Skr. VI Did, Il Haft s 181(5. li 
