drage Slutninger, som for vore Tider blive meget fordeelagtige, 
ei heller er det nu min Hensigt at giendrive dem. Alligevel synes 
mig ikke, at Videnskaben selv, d. e. Kundskab om Naturens 
virkelige Grunde, har giort den Fremgang, man af saa store 
Forberedelser kunde vente. Materiens indvortes EeskafTenhed og 
Grundkræfter, Oprindelsen til dens forskielHge Arter elhr de 
saa kaldte Elementer og deres Vedvarenhed feller Pef matienz ; ja, 
Aarsagerne til de almindeligste Særsyner, som Legemernes ind- 
vortes Bevægelser, deres Kohæsion, plasticitet 3 Lys, Kulde, 
Varme ere os, \iagtet saa mange sindrige .Hyporheser og Theo- 
rier, ikke meget bedre bekicndte end Oldtidens Naturkyn- 
dige. Denne Videnskab forekommer mig i vore Doge mere at 
ligne en Mængde vel ordnede Materialier end en egentlig Bygning. 
Der rindes dem > som aldrig engang tæuke paa at opfore nogen, 
men snarere til andet, mest oeconomisk, Brug at anvende enkelte 
Stykker af den hele Samling, og i samme Hensigt indtil given 
Leilighed at bevare det ovrige. Andre synes dog at indsee, at 
Videnskaber bor dyrkes i et videnskabeligt Oiemed , c e. intet 
vigtigere eller hoiere Maal kan have, end deres egen Fuldkommen- 
hed, som ei bestaaer i Fuldstændighed alene, men fornemmelig 
i alle Deles Forbindelse og Indsigt i deres Afhængighed af et ene- 
ste Princip. Disse nægte vel ei, at en Bygning er Hovedsagen, 
men ere enien af den Mening, at det ei er Tid til at begynde 
derpaa, forend Erfarenhed har forsynet os med al den dertil for- 
nodne Stof, eller de kan om Planen ei blive med sig selv enige. 
Endelig har nogle ei alene Dristighed nok til selv at bygge, men 
opkaste sig endog til Lovgivere for andre, hvoraf ofte reiscr sig 
indbyrdes Krige mellem Bygmestcrne, hvis Udfald, ligesom i 
