ét 
er muelig om de fiernere Gienstande, som vi af naturlig Vide- 
lyst drives til at efterforske, maae den snarere erholdes paa den 
kortere Vei, naar enten en Fodstie der var at finde, eller man 
ved egen Kraft kunde bane den, eller endelig et Genieblik kunde 
trænge frem til dens Ende. selv de, der endog i speculativ. 
Hensigt foretrække den anden længere , ere dog , for at orien- 
tere sig, undertiden nodte til at bestige Hoiene, hvorfra en vi- 
dere Udsigt aabnes over Erfarenheds lave Dal. Neppe vil .no- 
gen ægte Naturforsker være istand til at afholde sig fra saadanne 
Betragtninger, der gaae langt uden for Sandseverdenens Grændser 3 
uden at bie saa længe - -indtil den Broe saa at sige bliver færdig, 
der forener den synlige med den usynlige. Den hele Natur be- 
roer, ligesom Jorden og Himmellegemerne, paa Grundvolde, 
der^ ei engang, naar vi kunde naae det yderste, faldt i Oinene. 
Beboede vi Jordklodens indre Legeme isteden for dens Overflade^ 
vilde vi rim eligviis formode at hvis det lykkedes at klavre derop, 
kunde vi vel faae de stærke Stotter at see , der bære den. Maa- 
skee gives der ogsaa dem, der haabe, at, naar Erfarenheds 
Kilde omsider er udtomt, vil man finde den hidintil skiulte Sand- 
hed paa dens Bund. Denne Forventning er udentvivl ligesaa be« 
dragelig, som hiin. Af Erfarenhed alene ere Tingenes Aarsager 
aldeles ei at udgrunde. Dertil er en hoiere Standpunct nødven- 
dig, endskiondt det er aabenbart, at vi af Anskuelse forst maae 
kiende de Gienstande, hvis Aarsager man vil vide, og at denne 
Kundskab bliver lettere jo flere man kan sammenligne? og jo flere 
almindelige og besynderlige Love man kan opdage. 
