10? 
storre end i den gamle. Jeg sætter nu cg^ at Udsagnet, at 
Productet af moralsk Forædling er storre i den nyere Verden end 
i den gamle, hvilket indtil dette Oieblik endnu er et historisk 
Problem, kan bringes til Vished; Hvo sikkrer o« for et nyt 
Tilbagefald, og Hvo tor med Vished forud bestemme , at Pro- 
ductet af moralsk Forædling i «n tredie Historiens Hovedepoche 
endnu vil blive storre end i den anden, og saaledes fremad i 
Eftertiden? 
Man vil maaslcee her giore mig den Indvending: om jeg da 
tvivler om, at Menneskeslægtens Cultur i den nyere Verden ikke 
skulde være storre end i den gamle, I slige absracte Æmner 
kommer det meget an paa at forstaae Ord, og ved Ord at have 
tydelige og bestemte Begreber, Jeg forestiller mig, at man her 
tager Ordet Cultur i sin meest udstrakte Betydning; efter denne 
Ordets Betydning antager jeg og, at Menneskeslægtens Cultur i 
den nyere Verden er storre end i den gamle. Men man gaaer 
nu videre, og sporger: Stiger ikke Menneskeslægtens moralske 
Forædling eller Perfektibilitet i lige Grad med Culturen? Dette 
nægter jeg med en vis Indskrænkning. Det endelige Resultat a£ 
mit Studium i Historien siger mig: Menneskeslægten stiger i 
moralsk Forædling til en vis Mellemgrad af Cultur; saasnart 
Menneskeslægten er kommen over denne Mellemgrad af Cultur, 
taber den i moralsk Perfektibilitet i modsat Forhold til sin videre 
Stigen i Cultur* Jeg kan ikke forklare mig dette Særsyn i Hi- 
storien uden ved at antage , at Menneskeslægten er en Mellemart 
imellem Dyr og Skabninger af en hdiere Art, og at den ved en 
hoiere Stigen i Culrø kommer ud af sit naturlige Centrum* 
O % 
